OBH 2494/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Valach Adrien

Az eljárás megindulása:

M. Sné néhány soros levéllel kereste meg hivatalunkat, melyben azt jelezte, hogy a Nyírő Gyula  Kórház (Budapest, XIII. Lehel u.59.) pszichiátriai osztályára "záratták". Leveléhez mellékelt egy adásvételi szerződést, mely szerint lakását 1991. július 8-án az önkormányzattól megvásárolta. Ugyancsak mellékelt erről az ingatlanról egy - nem hitelesített - tulajdoni lap másolatot, amely azt tanúsítja, hogy az említett lakás tulajdonosa 1993-tól a Commercium Szolgáltató KFT és a panaszosnak holtig tartó haszonélvezeti joga van a lakáson. A Commercium Szolgáltató KFT-hez a panaszos egy bejegyzést tett, miszerint az "nem létezik". A tulajdoni lap adatai alapján úgy tűnik, hogy a panaszos még 1991-ben haszonélvezeti joggal terhelten adta el a lakását Bányai József és felesége, Bányainé Keresztes Margit siófoki lakosoknak. Feltételezhető, hogy a lakás újabb adásvételéről panaszost nem tájékoztatták. 

A megállapított tényállás

A Nyírő Gyula Kórház I. Pszichiátriai Osztályán lévő iratanyag áttanulmányozása, a kezelő orvosok, a panaszos és a szomszédok meghallgatása valamint az adásvételi szerződésben megjelölt ingatlan felkeresése után az alábbiakat állapítottam meg.
M. Snét 1995. októberében mentővel szállították a Nyírő Gyula Kórház I. Pszichiátriai Osztályára. A mentőt a ház lakói hívták ki, miután panaszos azzal fenyegetőzött, hogy kinyitja a gázcsapot és felrobbantja a házat. A kórház 1995. október 30-án értesítette az illetékes bíróságot a beteg beszállításáról. A Pesti Központi Kerületi Bíróság 1995. november 2-án, 4.Pk.193 530/1995/2. számú végzésével megállapította, hogy M. Sné sürgős szükséggel történő beszállítása indokolt és jogszerű volt, egyúttal határozatlan idejű kezelését rendelte el. Az 1995. november 30-i bírói felülvizsgálat (PKKB 4. Pk. 193 530/1995/3.) a kötelező gyógykezelést továbbra is szükségesnek találta. A bírósági végzések ellen a panaszos jogorvoslattal egyetlen alkalommal sem élt. A beteg diagnózisa: paranoid pszichózis, mellyel 1996. január 17-éig kezelték az osztályon, ekkor állapotának javulása folytán hazabocsátották.
Ezt követően M. Sné 1996. január 31-én önként kérte a felvételét a Nyírő Gyula Kórház pszichiátriai szakambulanciáján, tériszonyra és üldöztetésre panaszkodva. Az osztály még ezen a napon értesítette a bíróságot a beteg fölvételéről. A Pesti Központi Kerületi Bíróság 1996. február 8-i 4.Pk.190 304/1996/2. számú végzésével ismét a gyógykezelés határozatlan idejű szükségességét állapította meg, a beteg "súlyos veszélyeztetés"-e miatt. A bíróság a jogszabályban előírt rendszeres felülvizsgálatot megtartotta, utolsó alkalommal 1996. április 4-én (PKKB 4.Pk.190 304/1996/4.) A kórházban 1996. április 15-éig kezelték, ekkor állapotának rendeződése miatt ismét hazabocsátották. Az ekkor kelt zárójelentés szerint diagnózisa: paranoid schizophrenia.
Az 1996. szeptember 23-i vizsgálat idején a panaszost a Nyírő Gyula Kórház Belgyógyászatán kezelték. 1996. szeptember 11-én a háziorvos beutalójával, tüdőgyulladás gyanújával mentővel szállították be. A kezelőorvos tájékoztatása szerint a panaszos egyedül, önálló életvitelre jelenleg már nem képes. Állapota folyamatosan romlik. Egy CT vizsgálat agylágyulást, atróphiát mutatott ki. Beleegyezésével az osztály kezdeményezte krónikus osztályra való átszállítását, addig ott kezelik.
A panaszos meghallgatása eredménytelen volt, már arra sem emlékezett, hogy panasz levelet ő  írta volna. Egy tanítványára hivatkozott, hogy az kért a nevében segítséget. Alig érthetően csak arról beszélt, hogy üldözik, leszerelték a gázóráját, nincs fűtése, kikapcsolták a telefonját. Kérdésre azt válaszolta, hogy a lakásban egyedül lakik, családja nincs, lakását  eladta, arról viszont nincs tudomása, hogy a vevők hol laknak. 
Az ingatlan megtekintése során megállapítottam, hogy az láthatóan lakatlan, kívülről egy külön lakattal is be van zárva. A ház lakóinak elmondása szerint a lakást kizárólag a panaszos használja, fűtését és telefonját a számlák meg nem fizetése miatt kapcsolták ki. Környezetével az utóbbi időben rendkívül megromlott a kapcsolata.

Alkalmazott jogszabályok

Az egészségügyről szóló 1972. évi II. törvény

33. § (1) Ha az orvos az általa vizsgált vagy kezelt személynél kóros elmeállapot tüneteit észleli, az érintett személyt pszichiátriai szakorvosi vizsgálat céljából járóbeteg-ellátó pszichiátriai gondozóintézetbe (a továbbiakban: pszichiátriai gondozóintézet) utalja be, vagy a 35. § (4) és (6) bekezdésében foglalt rendelkezések szerinti intézkedéseket teszi meg.
(2) Orvosi vizsgálatot az illetékes háziorvosnál, a 35. § (5) bekezdésében meghatározott sürgős szükség esetén bármely orvosnál az érintett személy, a törvényes képviselője, a hozzátartozója, valamint a környezetében lévő más személy is kezdeményezhet, ha kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel.
(3) A (2) bekezdésben szabályozott esetben az orvos az előzetes orvosi vizsgálat elvégzését követően az (1) bekezdés szerint jár el.
(4) A pszichiátriai szakorvosi vizsgálatra való beutalásról a beutaló orvos az érintett személyt szóban azonnal, valamint a törvényes képviselőjét és a beteg által megjelölt hozzátartozót tájékoztatja a vizsgálat időpontjának megjelölésével.

34. § (1) Ha a pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapítása szerint a vizsgált személy kóros elmeállapotú, a pszichiátriai gondozóintézet szakorvosa a beteget gondozásba veszi, és – a 35/A. § (3) bekezdésében foglalt feltételek fennállása esetén – kezdeményezi a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelése iránti eljárás megindítását, illetőleg a 35. § (4) és (6) bekezdésében meghatározott rendelkezések szerint jár el.
(2) A pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapításairól – annak végeztével – a pszichiátriai gondozóintézet vizsgálatot végző szakorvosa a vizsgált személynek, illetve törvényes képviselőjének azonnal leletet ad, valamint írásban tájékoztatja a beutaló és a háziorvost.
(3) A gondozás a betegnek az orvos nyilvántartásába való felvételét, továbbá – ha pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétel nem szükséges, valamint az intézeti gyógykezelést követően – a beteg időszakonkénti felülvizsgálatát, gyógykezelését, valamint – a beteg és törvényes vagy meghatalmazott képviselője egyetértésével – a külön jogszabályban szabályozott gyógyító célú foglalkoztatását jelenti.

35. § (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételnek
a) a beteg kérelmére,
b) sürgős szükség esetén,
c) a bíróság kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján
van helye.
(2) Az (1) bekezdés b)–c) pontja alapján a betegnek egészségügyi intézet pszichiátriai osztályán, vagy pszichiátriai rehabilitációt végző intézetben (a továbbiakban együtt: pszichiátriai fekvőbeteg-intézet) való elhelyezése rendelhető el.
(3) Kérelmére pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe az vehető, aki a betegsége, illetve szenvedélybetegsége következtében állandóan vagy időszakosan kóros elmeállapotú és intézeti kezelésre szorul. A felvételről a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője dönt a felvevő intézetben végzett vizsgálatok alapján. A felvételről a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője a pszichiátriai intézeti gyógykezelés felülvizsgálatára illetékes bíróságot 15 napon belül tájékoztatja.
(4) Sürgős szükség esetén a pszichiátriai gondozóintézetnek a kóros elmeállapotot megállapító szakorvosa vagy az annak tüneteit észlelő orvos közvetlenül intézkedhet a betegnek pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe szállítása iránt, kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelését azonban az arra a 35/A. § (2) bekezdése alapján jogosult személynek vagy a felvevő pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetőjének írásban – a felvételtől számított 24 órán belül – ilyenkor is kezdeményeznie kell a bíróságnál.
(5) Sürgős szükség esete akkor állapítható meg, ha a beteg az elmeállapotának akut zavara következtében a saját vagy mások életére, testi épségére, illetőleg a környezetére közvetlen és súlyos veszélyt jelent, és a veszélyhelyzet csak az azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el.
(6) Az (5) bekezdésben meghatározott esetben az orvos a betegnek pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe történő szállítása érdekében a rendőrség közreműködését is igénybe veheti, ha bármely személy magatartása következtében az intézkedése egyébként nem vezetne eredményre.

35/A. § (1) Kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételt a beteg lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes helyi bíróság (a továbbiakban: bíróság) rendelhet el.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló bírósági eljárás kezdeményezésére – a 35. § (4) bekezdésére is figyelemmel – a kóros elmeállapotot megállapító pszichiátriai gondozóintézet vezetője jogosult. Az intézet vezetője a kezdeményezéskor az annak alapjául szolgáló körülményeket közli a bírósággal.
(3) A bíróság annak a betegnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelését rendeli el, aki a kóros elmeállapota következtében a saját vagy mások életét, testi épségét, illetőleg a környezetét súlyosan veszélyeztető állapotban van.

35/B. § (1) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló kezdeményezés elbírálása során a bíróság polgári nemperes eljárásban, soron kívül jár el.
(2) A bíróság az eljárás során meghallgatja az érintett személyt és annak törvényes vagy meghatalmazott képviselőjét, valamint köteles – a beteg gyógykezelésében részt nem vevő – igazságügyi elmeorvos-szakértő véleményét beszerezni.
(3) Ha az érintett személynek az eljárás során nincs törvényes vagy meghatalmazott képviselője, az érdekeinek védelmére a bíróság eseti gondnokot rendel ki.
(4) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésének kezdeményezésétől számított három napon belül tárgyalást tűz ki; a tárgyalás szükség esetén a bíróság hivatalos helyiségén kívül is megtartható.
(5) Sürgős szükségből történt pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétel esetén az intézkedés indokoltságáról és jogszerűségéről, illetőleg a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendeléséről a bíróság a kezdeményezéstől számított nyolc napon belül határoz.
(6) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést határozatlan időre rendeli el. Ha a beteg a határozatban foglaltaknak három napon belül nem tesz eleget, az eljárást kezdeményező pszichiátriai intézet vezetője intézkedik az érintett pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe történő szállítása iránt.
(7) Ha a bíróság az eljárás során megállapítja, hogy a beteg gondnokság alá helyezése indokolt, erről tájékoztatja a gyámhatóságot.
(8) Ha e törvényből és az eljárás nemperes jellegéből más nem következik, a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló bírósági eljárásban a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) szabályait kell megfelelően alkalmazni.

35/C. § (1) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés tárgyában hozott végzését közli a (2) bekezdés szerint fellebbezésre jogosultakkal, valamint az eljárást kezdeményezővel.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés ellen a közlését követő nyolc napon belül fellebbezéssel élhet az érintett személy és törvényes vagy meghatalmazott képviselője, az eseti gondnoka, valamint az érintett személlyel együttélő vagy a tartására kötelezett hozzátartozója.
(3) A fellebbezésnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés végrehajtására a 35. § (5) bekezdés alapján indult eljárás esetén nincs halasztó hatálya.

35/D. § A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozatában rendelkezik a 35. § (2) bekezdésében meghatározott ellátási forma, valamint a kötelező intézeti gyógykezelést végző intézet kijelöléséről.

35/E. § Azt a személyt, akinek pszichiátriai intézeti gyógykezelésére a saját kérelme alapján kerül sor, kérelmére a pszichiátriai fekvőbeteg-intézetből haladéktalanul el kell bocsátani, feltéve, hogy a 35. § (5) bekezdésében meghatározott sürgős szükség nem áll fenn. Külön kérelem nélkül is azonnal el kell bocsátani azt a saját kérelmére pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vett személyt, akinek az intézeti gyógykezelése már nem szükséges.

A Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény

157. § (1) Haszonélvezeti jogánál fogva a jogosult a más személy tulajdonában álló dolgot birtokában tarthatja, használhatja és hasznait szedheti.
(2) A haszonélvezeti jog fennállása alatt a tulajdonos a birtoklás, a használat és a hasznok szedésének jogát csak annyiban gyakorolhatja, amennyiben a haszonélvező e jogokkal nem él.
(3) A haszonélvezeti jog a dolog tulajdonosának személyében beállott változásra tekintet nélkül fennmarad.

164. § (2) Haszonélvezettel terhelt jogot a haszonélvezetre kiterjedő hatállyal csak a haszonélvező hozzájárulásával lehet szerződéssel megszüntetni vagy a haszonélvező hátrányára megváltoztatni.

Az érintett alkotmányos jog

- az Alkotmány 55. § (1) bekezdésében megfogalmazott szabadsághoz és személyes biztonsághoz való jog, valamint az 58. § (1) bekezdésében biztosított szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jog;
- az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében biztosított magánlakás sérthetetlenségéhez való jog;
- az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében szabályozott legmagasabb lelki és testi egészséghez való jog.

A vizsgálat megállapítása

A megállapított tényállás alapján, a vonatkozó jogszabályi rendelkezésekre figyelemmel megállapítottam, hogy M. Sné pszichiátriai intézeti gyógykezelése törvényes volt, alkotmányos visszásságot e tekintetben nem észleltem. Ugyancsak nem tapasztaltam alkotmányos jog sérelmére utaló körülményt panaszos lakáshasználatában.

Budapest, 1996. szeptember 30.

Gönczöl Katalin