OBH 2255/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Valach Adrien

A betegek emberi és állampolgári jogainak érvényesülése a pszichiátriai fekvőbeteg-intézetekben és pszichiátriai otthonokban

I. Az eljárás megindulása

A pszichiátriai betegek megítélése, gondozásuk és kezelésük mikéntje jól mutatja egy társadalom civilizációs fejlettségét. A pszichiátriai betegek jogainak elméleti megalapozása, jogaik szabályozása csak hosszas történeti folyamat eredményeként született meg. A pszichiátriai betegek kezelésével kapcsolatos szabályozás minden társadalomban kettős jellegű: egyrészt védekező reakció, másrészt a pszichiátriai betegekről való gondoskodás feltételeit tartalmazza. A modern társadalmakban a fogyatékosság, s ezen belül az elmebeli fogyatékosság általában hármas problémaként jelenik meg: mint szociális kérdés, mint rehabilitációs szükséglet és mint emberi jogi probléma. Az ENSZ és az Európa Tanács szervei deklarációkat, ajánlásokat dolgoztak ki a fogyatékossággal élő emberek diszkriminációmentes kezelésére, egyenjogú társadalmi részvételük biztosítására.

A pszichiátriai betegek jogai Magyarországon az alapvető alkotmányos jogokból vezethetők le. A pszichiátriai betegek gyógyító kezelésére vonatkozó szabályokat az 1994. évben módosított Egészségügyi törvény tartalmazza, amely európai színvonalú garanciákat  épített be a kórházak pszichiátriai osztályain és rehabilitációt végző intézeteiben (pszichiátriai fekvőbeteg-intézetekben) folyó elmegyógyító kezelés rendszerébe. A mentális betegeket kezelő másik rendszer, a Szociális törvény szabályozási körébe tartozó elmeszociális otthonok (a jog nyelvén: a pszichiátriai betegek otthona, illetve a pszichiátriai rehabilitációs otthonok) világa azonban e szempontból érintetlenül maradt. 

Az egészségügyi és a szociális szféra perifériáján elhelyezkedő intézetekben élő mentális betegek jogai érvényesülésének vizsgálatát az ilyen személyek korlátozott érdekérvényesítési lehetőségei, kiszolgáltatottsága indokolta.

A vizsgálat előkészítése 1995. november végén kezdődött, a mentális betegek helyzetére vonatkozó hazai és nemzetközi szakirodalom feldolgozásával, a hazai és a külföldi jogi szabályozás áttekintésével. Az OBH-val együttműködő független szakértők bevonásával került kidolgozásra a pszichiátriai otthonokban élő betegek helyzetét  felmérő szempontrendszer. A vizsgálat szempontjai a jog és a pszichiátria eltérő megközelítéséből ötvöződtek egységes egésszé, tartalmazva mindazt, amit a két szakma a mentális betegek jogainak érvényesüléséhez elengedhetetlennek ítélt. Az alkotmányban biztosított alapvető emberi és állampolgári jogok alapulvételével a vizsgálat kiterjedt az intézmények dokumentációinak,  belső szabályzatainak, az ott folyó egészségügyi és szociális ellátás személyi és tárgyi feltételeinek áttekintésére, valamint a gondozottak életkörülményeinek, külső kapcsolatainak feltárására. Az intézmények kiválasztásának szempontja az volt, hogy lehetőleg minden típusból - egészségügyi és szociális jellegű, minisztériumi és önkormányzati fenntartású, fővárosi és vidéki - egy-egy intézmény  kerüljön megvizsgálásra. Az első intézmény a pomázi munkaterápiás intézet volt (1996. március 5.), amely egyben a vizsgálat szempontrendszere gyakorlati alkalmazhatóságának próbáját is jelentette. Ezt követte időrendben a visontai pszichiátriai betegek otthona (1996. március 11-12.), a zalaapáti pszichiátriai betegek otthona (1996. március 26-27.), a hodászi pszichiátriai betegek szakosított otthona (1996. április 11-12.) és végül az intaházi pszichiátriai rehabilitációs intézet (1996. április 22-23.).

A vizsgálatban az OBH alábbi munkatársai, állandó szakértői, valamint eseti külső szakértők vettek részt:
Dr. Balitzky Alexandra	jogász
Dr. Dósa Ágnes		jogász, orvos
Fridli Judit			szociológus
Dr. Göncz Kinga		pszichiáter 
Dr. Kardos Gábor		jogász
Dr. Kerezsi Klára		jogász
Dr. Szilágyi Júlia		pszichiáter
Tari Annamária		pszichológus
Dr. Valach Adrien		jogász-közgazdász
A vizsgálatot vezette: dr. Kerezsi Klára és dr. Valach  Adrien.

A pszichiátriai betegek otthonaiban és rehabilitációs intézeteiben, valamint a pszichiátriai rehabilitációt végző fekvőbeteg-intézetekben élő gondozottak alkotmányos jogainak megvalósulásával, illetve ezen jogok érvényesülésével kapcsolatos, az OBH saját kezdeményezésére indított vizsgálat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§ (2) bekezdésében foglalt felhatalmazáson alapult.

II. A vizsgált alkotmányos jogok

1. A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog: "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam" [Alkotmány 2. § (1)]

2. A tulajdonhoz való jog: "A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot." [Alkotmány 13. § (1)]

3. Az egészséges környezethez való jog: "A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez." [Alkotmány 18. §]

4. Az élethez és emberi méltósághoz való jog: "A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani." [Alkotmány 54. § (1)]
"Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni." [Alkotmány 54. § (2)]

5. A szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani." [Alkotmány 55. § (1)]

6. A jogorvoslathoz való jog: "A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti." [Alkotmány 57. § (5)]

7. A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a jóhírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és személyes adatok védelméhez való jog." [Alkotmány 59. § (1)]

8. A kérelemhez és panaszhoz való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé." [Alkotmány 64. §]

9. A diszkrimináció tilalma: „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni vagy születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül." [Alkotmány 70/A. § (1)]
"A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését céltó intézkedésekkel is segíti." [Alkotmány 70/A. § (3)]

10. A legmagasabb lelki és testi egészséghez való jog: "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb színtű testi és lelki egészséghez." [Alkotmány 70/D. § (1)]
"Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és természetes környezet védelmével valósítja meg." [Alkotmány 70/D. § (2)]

11. A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog: "A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság, és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak." [Alkotmány 70/E. § (1)]
"A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg." [Alkotmány 70/E. § (2)]

III. Jogszabályi háttér

A vizsgálat alapjául szolgáló legfontosabb jogszabályi rendelkezéseket - azok terjedelme miatt - a Melléklet tartalmazza.

IV.  A vizsgált  intézmények helyzete, ajánlások

1. Pomázi Munkaterápiás Intézet Budakalász-Dunapart Osztály
A vizsgálat időpontja: 1996. március 5.

A Pomázi Munkaterápiás Intézet 1950. februárjában a 145/7/1950. N.T. számú határozatával alakult meg foglalkoztató intézetként. Eredetileg csak munkáltatásra hozták létre, később vált gyógyító intézménnyé. Az intézet alapító okiratát 1957-ben, 1970-ben és 1985-ben módosította  az Egészségügyi Minisztérium. Az alapító okirat 1985. évi módosítása után a Munkaterápiás Intézet 3 telephellyel (Pomáz-Kiskovácsi, Pomáz-Dolina és Budakalász-Dunapart) közüzemi vállalatként működött 1994-ig. Az intézetet az átalakulási törvény gazdasági társasággá történő átalakulásra kötelezte, ennek megfelelően a népjóléti miniszter - a Munkaterápiás Intézet jogutódjaként - létrehozta a Gálfi Béla Gyógyító és Rehabilitációs közhasznú társaságot (“R” KHT). A KHT bejegyzését azonban a cégbíróság megtagadta. Ezt követően az akkori tulajdonos elrendelte az intézet végelszámolását. A Munkaterápiás Intézet Dunapart Osztálya 1994. július 1-jéig krónikus osztályként, 1994. július 1 -1995. december 31. között pedig - Pszichiátriai Rehabilitációs Szociális Otthon elnevezéssel - szociális intézményként (pszichiátriai betegek rehabilitációs otthona) működött. 1994. júliusában a szociális intézményi normatíva fogadására és a szociális intézményként való működés támogatására hozták létre a Pomázi Rehabilitációért Alapítványt 20 ezer Ft-os alaptőkével. Az Intézet Dunapart Osztálya 1996. január 1-jétől ismét egészségügyi intézmény (pszichiátriai betegek utókezelő osztálya) lett.

A Munkaterápiás Intézet végelszámolását 1995. július 19-én kezdték meg a Népjóléti Minisztérium akkori közigazgatási államtitkárának megbízásából, mivel az intézet két és fél év alatt 200 millió forintos adósságállományt halmozott fel. Az Országos Egészségbiztosítási Pénztár (OEP) és az APEH - ez utóbbi 30 millió forinttal - a legnagyobb hitelezők. A végelszámolás alatt álló intézménnyel kapcsolatos tulajdonosi jogokat a Kincstári Vagyonkezelő gyakorolja, s a végelszámolást a Citifund KFT bonyolítja. A végelszámolás során az intézet adósságoktól való megszabadítása, illetve a majdani finanszírozás kialakítása érdekében tárgyalások folynak a végelszámoló és az APEH, valamint az OEP képviselői között. A formálódó elképzelések szerint az OEP az adósságokat tőkekonverzió formájában, az intézmény egészségügyi vagyonából történő kompenzációval venné át, kezdetben 25-28 %-os tulajdont szerezve. A fennmaradó rész először a Kincstári Vagyonkezelőnél maradna, majd ingyenes állami vagyonjuttatás formájában kerülne az OEP-hez, amely így 100 %-os tulajdonossá válna. A tervek szerint a Munkaterápiás Intézet mezőgazdasági termelő részét önálló KFT-vé, az egészségügyi részlegeket KHT-vá alakítanák. Az intézmény vagyonának egyik előbbi körbe sem tartozó része (pl. kavicsbánya, halastó, murvabánya, 20 hektár mezőgazdasági terület, tároló és raktárépületek, 5,5 hektár telepített kiserdő, belterületi ingatlan) értékesítésre kerülne, s e bevétel szolgálna az intézmény felhalmozódott tartozásának  - pl. APEH részére történő - kiegyenlítésére. A mezőgazdasági ültetvény és eszközállomány hasznosítására mezőgazdasági KFT-t kívánnak létrehozni, a jelenlegi 1000 hektár területből ugyanis csak 46 hektár áll művelés alatt.  

A hatályban lévő Szervezeti és Működési Szabályzat (SZMSZ) szerint a Dunapart Osztály 150 fős ellátó intézmény, a valóságban azonban 132 személyt gondoznak. A férfiak száma: 90, a nőké: 42 fő.

Életkor szerinti megoszlás:

- 20-30 év között: 		 	11 fő
- 31-40 év 				21 fő
- 41-50 év				36 fő
- 51-60 év				36 fő
- 61-70 év				17 fő
- 71-80 év				  9 fő
- 81-90 év				  2 fő.

A gondnokság alatt lévő betegek száma 67 fő. Ebből cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt 20 fő, cselekvőképességet korlátozó gondnokság alatt pedig 47 fő áll.

A vizsgálat alkotmányos jogokat érintő megállapításai

A jogbiztonsághoz fűződő jog

A Pomázi Munkaterápiás Intézet Dunapart Osztálya 1994. július 1. és 1995. december 31. között pszichiátriai betegek rehabilitációs intézményeként működött. Az Egészségügyi törvény 35/F. § (2) bekezdése alapján a pszichiátriai rehabilitációs intézetekben a gondozottak gyógykezelésének szükségességét 60 naponként kell bíróságnak felülvizsgálnia. 1996. január 1-jétől az otthon - pszichiátriai betegek utókezelő osztályaként - ismét kizárólagosan gyógyító feladatokat lát el, s a törvényi előírások alapján a gondozottak bírói szemléjét 30 naponként kell megejteni.

A vizsgálat tapasztalatai szerint az intézetben öt éve nem volt bírói szemle. Az intézet főigazgató főorvosától kapott információk alapján, sem 1996. január 1-jét megelőzően, sem azt követően nem folyt bírói felülvizsgálat az osztályon. A főigazgató főorvos elmondása szerint csak 1996. elejére tisztázódott, hogy az intézetre is vonatkozik a bírói felülvizsgálat, de a Szentendrei Városi Bíróság elnökével való megállapodás alapján az intézetben nem indult meg még formálisan sem a szemle. Az egészségügyi törvényben foglalt kötelező bírói felülvizsgálat mellőzése egyértelműen sérti a gondozottaknak a jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos jogait.

A vizsgálat problémákat észlelt a gondnokság jogintézményének gyakorlati működésével kapcsolatosan is (1. és 2. számú eset). A tapasztalatok szerint a gondnokok többsége, bár az előírt jogi kötelezettségének eleget tesz, azaz elszámol a gondnokolt vagyonával a gyámhatóságnak, de nem tartja a személyes kapcsolatot a gondnokoltjával, nem látogatja, nem is ismeri őt. Ajándékcsomagot nem küld, ritkán érdeklődik a gondozott állapotáról. Ez a gond különösen a hivatásos gondnokok kirendelésénél érzékelhető, akik 20-30 gondnokság alatt álló személy ügyeit intézik egyidejűleg. Az önkormányzatok a gondozó intézményektől csak akkor kérnek információt a gondnok munkájáról, ha annak tevékenysége több szempontból is megkérdőjelezhető. Volt olyan eset is, amikor a gondnok nem megfelelő tevékenysége miatt az osztály maga kezdeményezte a hivatásos gondnok elmozdítását a gyámhatóságnál. Többször előfordult, hogy az osztály szociális munkása hiába kereste meg a gondnokot a gondozott kérésével, az következmények nélkül mulaszthatta el a választ, hiszen a jogszabályi előírások alapján csak az önkormányzatnak tartozik beszámolni - bár  tevékenységének színvonalát leginkább a  gondozó intézmény észleli. 

A tulajdonhoz való jog

A gondozottaknak van saját rendelkezésű készpénzük, mégha ez az összeg minimális is egyes esetekben. A megállapított térítési díj összege havi 10.500.- Ft, de maximum a nyugdíj vagy járadék 80 %-a. A gondnokság alá nem helyezett gondozottak, jövedelmük térítési díjon felüli részével maguk rendelkeznek. A tapasztalatok szerint nagyon kevés a betegek pénze - általában havi 1.500-3.000 Ft közötti - ebből kávéznak és cigarettát vesznek.

Az osztály pénzkezelési és házipénztári szabályzata részletesen rendelkezik a gondozottaktól átvett pénzösszegek őrzésének és kiadásának szabályairól. Az osztályon kevés készpénzt hagynak közvetlenül a betegeknél, inkább a főápolói szobában lévő páncélszekrényben őrzik, névvel ellátott tasakokban. A betegek korlátozás nélkül kérhetnek a pénzükből, akár egészen kicsi összegeket is. A személyes rendelkezésű pénzösszegek kezelését a főápoló végzi, s a gondozási díjak levonását az osztályadminisztrátor intézi. A házi kasszában (azaz a főápoló péncélszekrényében) maximum 100 ezer Ft lehet összesen, ezért a gondozottak pénzét rendszeresen beküldik a Pomázon lévő gazdasági igazgatóságra, ahol a bevitt összegekről névre szóló nyugtákat állítanak ki. A betegek pénzét takarékszövetkezeti vagy OTP letétbe helyezik el. A főápoló páncélszekrényében őrzik az osztályon letett takarékbetétkönyvet is, de 20 ezer Ft feletti személyes letét nem maradhat az osztályon. A gondozott személyes letét kezelésére vonatkozó kérelme minden esetben megtalálható a bizonylatok között, s az átvett takarékkönyvről is nyugta készül minden esetben. Miután minden gondozottnak van lakattal vagy más módon zárható szekrénye, a beteg 1-2 ezer forintnyi készpénzét saját szekrényében is tarthatja. Amennyiben a beérkező új beteg, vagy bármely gondozott értékeit letétbe kívánja helyezni, minden esetben 3 példányos nyugta készül, amit a beteg aláír. Ha valaki nem tud, vagy nem akar (állapota, betegsége okán) írni, a letevő személyazonosságát egy nővér tanúsítja a saját aláírásával.

Halálesetkor a hozzátartozót (gondnokot) azonnal telefonon vagy táviratban értesítik. Ha nem jelentkezik, vagy nincs hozzátartozó, az intézet igazgatósága intézi hivatalos úton a hagyaték dolgát. Az elhunyt értékeit, a nagyobb értékű letéteknél alkalmazott eljáráshoz hasonlóan azonnal a központba szállítják.

A vizsgálat e tekintetben alkotmányos visszásságot nem tapasztalt.

Az élethez és emberi méltósághoz való jog 

A Dunapart Osztály messze van az intézmény  központjától, és ennek minden hátránya sújtja. Láthatóan a legelhanyagoltabb osztály, régóta nem volt felújítva. A nagyobb, betegek elhelyezésére szolgáló épület emeletes, kívülről tatarozott, türhető állapotúnak látszik. Bent azonban érezhetőek a több évtizedes használat következményei. Piszkos, hosszú évek óta festést nem látott falak, lepusztult berendezési tárgyak, az igen gyenge világítás miatt nappal is félhomály, áporodott cigarettafüst. A szobák többségében 7-8 személy lakik, az egy gondozottra jutó terület 5,5-6 négyzetméter. A betegek mindegyikének van ágya, éjjeli szekrénye, egy rekesznyi zárható ruhásszekrénye, ez utóbbiak némely esetben a folyosón. Az ápoltak szokásosan maguknál tartott tárgyai: zsebrádió, karóra, lánc, gyűrű.  (Sz.J. és szobatársai kilencen vannak egy szobában, szekrénye zárható, kulcsa madzagon a nyakában lóg. P.I-nek zárható szekrénye van, de állítása szerint van olyan gondozott is, akinek öt szekrénye van, és olyan is, akinek egy sincs. Hogy ki hova kerül, azt a nővér dönti el, egy szobában általában nyolcan vannak, a falon képek lehetnek, polcon könyvek, de a szekrény nagyon kicsi, ezért sok holmi az ágy alatt van.) A gondozottak megtarthatják saját ruhájukat, de az intézet szükség szerint biztosít fehérneműt, hálóruhát, felsőruhát és lábbelit. Ezek elhasználódását nem szabályozzák, ha szükség van valamire a raktárostól kell kérni. 

Az intézmények fenntartására fordítandó központi költségvetési normatíva célzott felhasználása - amely nem a Dunapart Osztály, hanem a Munkaterápiás Intézet vezetőségének hatáskörébe tartozik - még az egészségügyi intézmények alulfinanszírozottságát tudomásul véve is erősen megkérdőjelezhető. A vizsgálat ugyanis feltűnő különbséget észlelt a szintén a Pomázi Munkaterápiás Intézethez tartozó kiskovácsi osztályok színvonala, hotel funkciói és a Dunapart Osztály infrastrukturális színvonala között, a kiskovácsi osztályok javára. Az osztály méltatlan helyzetét súlyosbítja, hogy nem kell senkinek. Nem önkormányzati fenntartású, hanem minisztériumi, s az önkormányzatoknak hiába ajánlották fel, azok nem tartottak rá igényt.

Az osztály progresszív terápiás hagyományokkal rendelkezik, amelyek ma is élnek. A Betegek Önkormányzati Tanácsa (BÖT) beleszólhat a házirendbe, szabályozza a büfé használatot, igazságot tesz a vitás ügyekben. (A pszichológus szerint sokkal szigorúbb, mint a személyzet maga.) Az osztályon van egy ún. intim szoba, ahová a párok félre vonulhatnak. A gondozók figyelnek a terhesség megelőzésére, akinek szükséges tanácsot adnak, segítik a tartós párkapcsolatokat. Az osztály teljesen nyílt, s a  kapcsolattartás kifelé szabad. Szükség esetén a látogató ott is aludhat. Mielőtt a beteg az intézetbe beköltözik, sajátos, s igen korlátozottan érvényesülő előgondozási formaként kipróbálhatja  az ottani ellátást.
A vizsgálat nem észlelte fizikai kényszerítő eszközök alkalmazásának jelét.

A vizsgálat alkotmányos visszásságot e területen nem észlelt.

A szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog

Az osztályra történő beutalás orvosi javaslatra, önkormányzati határozat alapján történik. Az osztály csak a gondozást önkéntesen vállaló betegeket fogadja, mivel közösségi terápiás felfogásával ellenkezik a kezelés kényszerjellege. Ilyen ok miatt, az elmúlt két évben 5-6 beteg gondozását utasították el. A beutalás előkészítetlenségét azonban jelzi, hogy a beutalt betegek között volt olyan személy, aki úgy tudta, hogy szanatóriumba kerül, és az osztályon döbbent rá, hogy nem. 

A kimenőt kérni kell, ehhez eltávozási papírt kapnak a gondozottak, amelyen szerepel, hogy hová megy, mettől-meddig, ki engedte el, és mikor. Van néhány olyan gondozott, aki csak a hozzátartozóval történő megbeszélés után mehet haza. (Egy férfibeteg elmondása szerint az eltávozást a csütörtöki nagyviziten lehet kérni az osztályvezető főorvostól, aki vagy megadja vagy nem. Egy másik gondozott azt mondta el, hogy a buszközlekedés miatt már benn kell lenni fél nyolcra, különben lehet gyalogolni. Elmenni addig lehet, amíg a papír szól, azon rajta van, hogy hová lehet menni és meddig lehet ott tartózkodni.) 

A vizsgálat azt tapasztalta, hogy nincs olyan helyiség az osztályon, ahol a beteg látogatójával elkülönülten találkozhatna. Vagy a kórteremben maradnak - 7-8 ágyas - vagy jó idő esetén kimennek a kertbe. Nagyon ritka a gondnoki látogatás, gyakran kell szólni vagy írni a családtagnak, hogy jöjjenek el, mert a beteg nagyon várja őket. Általában heti 6-7 látogató van, de ezek rendszeresen ugyanazokhoz a betegekhez érkeznek. A betegek rendszeresen leveleznek és telefonálnak. A leveleket egy beteg szedi össze, és viszi ki a faluba a postára. A Dunapart Osztály főépülete előtt nyilvános, visszahívható telefon-állomást szereltek fel, amely a betegek használatára szolgál.

Az intézmény tömegközlekedéssel (HÉV) jól megközelíthető a budakalászi állomásig. Az osztály és a HÉV-állomás között napjában ötször (hajdan jobb napokat látott) mikrobusz közlekedik, amely a dolgozók mellett az ápoltakat illetve rokonaikat is szállítja. Az osztályon gondozott betegek közül ötvenen budapestiek, hetvenkilencen Pest megyeiek és tizenöten érkeztek az ország egyéb részéből, főként Nógrád megyéből. Következésképpen a betegek hazatérése, ill. a rokonok látogatása viszonylag könnyen megoldható. Ritkán fordul elő, hogy a hozzátartozók részéről szállás iránti igény merülne fel, de akkor általában sikerül őket elhelyezni az otthonban. 

A vizsgálat alkotmányos visszásságot nem észlelt.

A jogorvoslathoz való jog, valamint a kérelemhez és panaszhoz való jog

A minden szobában kifüggesztett, másfél oldal terjedelmű házirend jelenlegi változata 3 éve született. Megbeszélték  a BÖT ülésén, azután a személyzet és a nagycsoport is megtárgyalta. Végül a főorvos véglegesítette. A házirendről hiányzik a fenntartó jóváhagyó záradéka. Indokolatlan korlátozást ugyan nem tartalmaz, de nem is elég részletes. ["Be kell ágyazni és rendet kell rakni, ha valaki nem csinálja, akkor rászólunk, és ha akkor sem csinálja, akkor az ápolónak szólunk." (férfi gondozott) "Ha valakivel probléma van, itt nincs verés. Itt kimenő megvonással büntetnek, ami 3 hét is lehet." (férfi gondozott) "Ha valakivel probléma van, pl. iszik, intoleráns, mogorva, dühös, akkor nem mehet ki, elzárják a ruháit kb. 1 hónapra." (férfi gondozott) "Nincsen elkülönítő szoba és hálós ágy. TV-t 10-ig lehet nézni. Szombat, vasárnap éjjel is. Miután a TV csatorna váltása veszekedésekbe torkollott, ezért  egy csatornát néznek általában. Újságok alig vannak, de a könyveket mindenki beviheti a szobájába." (férfi gondozott).]

A Dunapart Osztály terápiás hagyományai, mint keret, a gondozottak jogainak érvényesülését biztosítják. A házirend azonban a megkívánt mértéknél kevésbé részletesen szabályozza a jogokat és kötelezettségeket. Személyi változások esetén a jelenlegi gyakorlat tehát veszélybe kerülhet. Tény, hogy a szociális intézményi működés időszakában (1994. július - 1995. december) a házirend  nem felelt meg a vonatkozó szociális törvényi követelményeknek. 1996. januárjától, azonban az intézmény ismét krónikus osztály funkciót lát el, s a kórházak szabályzatainak megalkotásánál - házirend, napirend - az egészségügyi törvény jelentősen nagyobb autonómiát enged. Az intézet szervezetében végbement módosulások - kórházból szociális intézménnyé, majd újból kórházzá történő átminősítés - nehezítik a változó funkciókhoz igazodó különböző jogi előírások következetes számonkérését.

A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog

A vizsgálat rendben találta a nyilvántartások vezetését. Az osztályon a betegek osztályos adatlapjait külön iratrendezőben, szoros alfabetikus sorrendben, naprakészen, a jogszabályi előírásoknak megfelelően vezetik. A TAJ kártyákat a felvétellel egyidőben elkérik a betegektől, vagy az őt kísérő személyektől, s ezeket a főápolói szobában a páncélszekrényben őrzik. A hajléktalan betegeket az osztály címére jelentik be és így tartják őket nyilván. A tartásra kötelezett személy személyazonosító adatait a szociális gondozó vezeti. A nyilvántartáson feltüntetik a díjfizetés szokásos, illetve aktuális módját is. Az intézeti számlára csekken érkező befizetésekről a központból fénymásolatot kap az osztály. Az adaptációs szabadságon lévő gondozott a térítési díj 20 %-át fizeti, amelyet jól elkülöníthetően, naprakészen tüntetnek fel a nyilvántartásban. Hasonlóképpen naprakészen és jól áttekinthetően tartalmazza a nyilvántartás a térítési díj fizetésére vonatkozó adatokat, valamint teljeskörűen az ellátás igénybevétele kezdetének és megszűnésének időpontját. Azonban nem mindig tüntetik fel pontosan a beteget átvevő intézményt. 
A gyógyszerfelhasználást rögzítő egyéni nyilvántartásokat vezetik. A regiszter a betegek családnevéhez igazodik. A füzetben vezetett nyilvántartást éveken át archiválják.

Az új betegek a befogadáskor - s az osztályon elvárják, hogy a hozzátartozó vagy a gondnok is jelen legyen az osztály megtekintésekor - először a főorvossal találkoznak, majd az osztályadminisztrátor tájékoztatja őket a házirendről, a gondozási díjról, a zsebpénzről, stb. A részletes betegtájékoztatás a szociális gondozó jelenlétében és kíséretében történik. Az intézetbe kerüléskor a szociális munkás vagy a pszichológus körbevezeti a beteget és a hozzátartozóját is, mindent megmutat és elmagyaráz. Lehetőség van arra is, hogy ne azonnal, hanem néhány nap gondolkodási idő után döntsön a beutalt arról, hogy beköltözik-e az osztályra. Volt olyan is, hogy a hozzátartozó nem hagyta ott a beteget.  A felvételkor azt nem tudják megmutatni, hogy melyik lesz a beteg szobája, illetve ágya. Nem készült részletes írásbeli információs szóróanyag az osztályról, amelyet a jövendő gondozott és hozzátartozója vagy gondnoka  tájékoztatására át tudnának adni.

A vizsgálat alkotmányos visszásságot e területen nem észlelt.

A legmagasabb szintű lelki és testi egészséghez való jog

A vizsgálat tapasztalatai szerint, ami nem a pénzen múlik, azt a Dunapart Osztály személyzete szakmailag megpróbálja megtenni a gondozottak emberi méltóságot megőrző létéért. A pénzügyi és az átalakítással kapcsolatos bizonytalanságok miatt azonban súlyos szakszemélyzeti létszám-gondokkal küzd az osztály. Két orvos (pszichiátriai szakképesítésű főorvos és szülész-nőgyógyász szakképesítésű beosztott orvos) látja el a majd 150 beteget, s az átalakulás másfél éve alatt 12 szakképzett dolgozó ment el az osztályról. 
A munkáltató a munkaszerződés megkötésekor munkaköri leírást csatol a szerződéshez, amelyet a munkavállaló aláírásával igazol, s amely a munkaszerződés mellékletét képezi. E leírások az egyes munkakörökben alkalmazott dolgozók beosztása szerint készülnek, s részletesen tartalmazzák az elvégzendő feladatokat. Ennek megfelelően az egyes feladatok, s a munkakörökkel együttjáró felelősség jól elkülöníthetők: orvos, szakorvos (alorvos), pszichológus, osztályos vezető ápoló/nő, szakápoló, ápoló/nő,  segédápoló, tálalós segédápoló, szociális munkás, szociális asszisztens, szociális szervező, gazdasági nővér (eü. raktáros), osztályadminisztrátor (osztálytitkár), takarítónő. 

Az osztályon 14 osztályos ápolási feladatokat ellátó ápoló, 4 állandó éjszakás ápoló, és 7 foglalkoztató ápoló dolgozik. Az éjszakai ügyeletet az osztály területén szolgálati lakásban lakó, pszichiátriai szakvizsga előtt álló orvos látja el. A 14 belső ápolóból 10 szakképzett, közülük 4 fő kreatív terápiás tanfolyamot is végzett, 4 fő szakképzetlen. Az ápolók szakképzettségét belső tanfolyamokkal biztosítják. Ezeket a tanfolyamokat az intézet oktatási részlege szervezi.
A gyakorlatban szakképzett ápolók végzik a gyógyszerelést, injekciózást. A fürdetést, az ételosztást szakképzetlen dolgozó is végezheti. A portaszolgálatot a gondozottak látják el, mint ahogy  a mosogatásba, fürdetésbe is besegítenek. 

Az intézet kisebbik épületében találhatók a főorvos, az ápolók, a pszichológus, s az osztályos orvos szobái, valamint a kommunális helyiségek: az ebédlő - amely foglalkoztató, TV-szoba, és vendégfogadásra kijelölt hely is egyben - a büfé, a kezelő, és a nővérek öltözője. Az első látásra célszerű elrendezésnek azonban az a következménye, hogy az otthon másik épületében naponta legfeljebb kétszer fordul meg nővér, a reggeli átadás idején és este. Az orvos pedig egy héten egyszer, a csütörtöki főorvosi vizit alkalmával találkozik az ott elhelyezett gondozottakkal. Szakorvosi ellátásban a betegek az intézet pszichiátriai osztályán, illetve egyéb betegségek esetén a szentendrei szakorvosi intézetben részesülnek. 

Az átlagos ápolási idő az osztályon 720 nap, ezzel az osztály közbülső helyet foglal el a felvételes pszichiátriai osztályok és az elmeszociális otthonok között. 

Az osztály közösségi terápiás irányultságának köszönhetően a gyógyszerfelhasználás igen alacsony. A gyógyszereket az osztályvezető főorvos és az osztályos orvos rendelik, az ügyeletet ellátó orvos csak akkor, ha éjszaka mutatkozik szükség rá. A más osztályon, esetleg szakrendelőben indikált gyógyszerelést megtartják. A gyógyszereket a helyi közforgalmú gyógyszertárból szerzik be, általában heti rendszerességgel. Az osztályon lévő gyógyszerszekrényhez csak szakápoló férhet, a délutáni és éjszakai műszakban a kulcs a műszakvezető ápoló gondjaira van bízva.  A gyógyszereket étkezéseknél osztják, s azt a betegnek a nővér  előtt kell bevennie. Kívánságára gyógyszert - pl. fájdalomcsillapítót - kaphat a gondozott. [SZ.J. tablettában kapja a szükséges gyógyszereket, nem tudja, mit, a nővér osztja ki reggel, délben, és este, valamint ellenőrzi, hogy bevette-e. P.I. gyógyszereit nagyjából ismeri, tablettákat (Lithium, Convulex) kap, és három hetente injekciót. Nevetve mondta el, hogy két nappal az OBH vizsgálatának megkezdése előtt írta mindenki alá, hogy gyógyszerelését ismeri és egyetért vele.] A terhesség elkerülésére minden nő gondozottnál havonta vizeletvizsgálatot végeznek, illetve fogamzásgátlót szedetnek (Continuin, Anteovin). Menstruációs problémákra a nők maguk vásárolják a vattát a büfében, de ha nincs pénzük, kaphatnak a kezelőből is.

A gondozottak naponta négyszer étkeznek. Az ételt az intézet kiskovácsi telephelyéről hozzák mikrobusszal. Helyben csupán tálalókonyha van. Heti három alkalommal egyszer, heti két alkalommal kétszer esznek naponta meleg ételt. Háromféle diéta van: pépes, zsírszegény és cukros. A diétát belgyógyász rendeli el. A diétás koszt kevésbé jó, ezért igen nehéz a betegeket a fogyasztásukra rábeszélni. Az élelmezés kiegészítésére a gondozottak mikrobusszal mehetnek élelmiszert venni, a büfé helyben van. (Sz.J. szerint az étkezés nem jó, ezért szokott venni ennivalót, parizert, szalámit, édességet és almát. Kenyeret nem, azt kaphat eleget. P.I. szerint az otthon élelmezése pocsék, a BÖT elé terjesztették, hogy váltsák le a konyhafőnököt, mert emberi fogyasztásra alkalmatlan, amit adnak. Egy másik gondozott szerint az étkezés nagyon rossz, a leves tartalmatlan, a második fűszerezetlen, és általában hideg, mire feltálalják.)

Az osztályon közegészségügyi ellenőrzés az elmúlt évben volt, a kórházhigiénés vizsgálatok egy-két havi rendszerességgel bonyolódnak. Az ÁNTSZ hatósági jellegű ellenőrzést több mint tíz éve nem végzett az osztályon, hasonlóan nem gyakorlat a megyei, illetve fővárosi szakfelügyelő főorvosi vizsgálat sem. 

Az említett - a szakképzett személyzet létszám problémájából adódó - egészségügyi hiányosság sérti a betegeknek az alkotmányban biztosított legmagasabb lelki és testi egészséghez való jogait.

A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog

A vizsgálat tapasztalatai szerint az intézet a hajléktalan gondozás egyik állomásaként funkcionál. A gondozás egészségügyi szempontú indokoltságának felülvizsgálatára vonatkozó formális bírói szemle lefolytatása esetén, az elsősorban szociális okból elhelyezett gondozottak kikerülnek a rendszerből, bár az intézeten kívüli gondozás és szociális ellátás feltételei megnyugtató módon nem biztosítottak. A gondok oldását jelenthetné, ha a kötelező orvosszakértői vélemény beszerzésén túlmenően a bíróság független szociális munkás által készített környezettanulmányra, vagy véleményre is építhetne. Ez ugyanis hasonló szerepet  játszana a felülvizsgálat során, mint az orvosszakértői vélemény, a bíró szaktudásának hiányzó - főleg empirikus - elemeit pótolná. 

Kétségtelen, hogy az egészségügyi intézmények mindegyike forráshiányos helyzetben van. Ezen belül a pszichiátriai intézmények vannak talán a legkedvezőtlenebb helyzetben, e körön belül is azok az intézmények, amelyek - a Dunapart Osztályhoz hasonló módon - távol esnek a lakóterület központjától, ezért kevésbé vannak szem előtt. E helyzet következményei lavinaszerűek: elmaradnak a felújítások, a leromlott körülmények között nem marad meg a személyzet, egyre kevesebb embernek kell ellátnia a betegeket. A romló személyi ellátottság és a nagy terhelés miatt még kevésbé vonzó az osztály a szakemberek számára. Az ilyen intézményben dolgozó szakszemélyzetnél gyorsabban következik be a "kiégés", amely elsősorban a betegekhez fűződő viszonyukra nyomja rá bélyegét. 

Az osztály terápiás intézményei sorába illeszkedik a Betegek Önkormányzati Tanácsa, amelybe minden szoba választ egy tagot. E testület tagjai terjesztik a problémákat a nagycsoport elé. A nagycsoportot hétfőn délelőttönként tartják, amelyen önkéntes a jelenlét. A megjelent betegek nevüket aláírják a foglalkozásról készült jegyzőkönyvben. A vizsgálatot megelőző néhány hónapban azonban kizárólag olyan BÖT indítványok szerepeltek a nagycsoport napirendjén, amelyek külső, belső programokra vonatkoztak. (Például egy egyház képviselői fogják meglátogatni az osztályt; X és Y maradjon délelőtt az osztályon, mert a postás küldeményt hoz nekik.) A szabadidős programokon, rendezvényeken kívül másfajta bejegyzés nem szerepelt. A BÖT semmiféle érdekvédelmi, panasz jellegű ügyet  nem terjesztett elő, de a nagycsoport történéseit sem tartalmazza a jegyzőkönyv. A nagycsoport működésének hatékonyságát korlátozza az is, hogy csak hetente egyszer tartják, a pszichológus vezeti és azon csupán a személyzet szolgálatban lévő része van jelen. 

A szakszemélyzet részére szervezett reggeli megbeszélésre viszont naponta kerül sor és azon a betegek soha nem vesznek részt. Ekként feltehető, hogy a problémák többsége “megoldódik” anélkül, hogy a nagycsoport elé kerülne. Az osztályon történt eseményekről készült jelentőt mindig az ügyeletes nővér írja meg. Reggelente megbeszélésen együtt áttekintik. A jelentőkönyvben ismertetik, ha valamelyik beteggel gond volt. [Visszatérően szerepelt egy férfibeteg, aki bepisil, tisztába kell tenni, gyakran leesik az ágyról, sokszor csúnyán beüti magát. A szociális nővér elmondása szerint a beteg volt már belgyógyászaton is, de nem tudtak segíteni rajta. További bejegyzések: 1995. 12. 27.: "P. J-né nővére telefonált, hogy továbbra is csak akkor mehet eltávra, ha ő vagy a fia jön érte. Senkivel ne engedjük őt ki, még a faluba sem." 1995. 12. 30.: "P. nem tudta, hogy nincs buszjárat és délután 14.00-től este 19.30-ig a buszmegállóban fagyoskodott." (P. ezt követően fájlalja a karját, végül január 2-án a harmadik napon viszik mentők röntgenre. Az eredmény a jobb karján darabos törés.) "M. J. ebéd után nagyon ideges volt. A szobájukban késsel rontott neki R. G.-nek."] 

Ágyneműt kéthetente cserélnek, s az ápoltak a saját törülközőjüket használják. Szappant, WC-papírt a raktárostól lehet kérni. A ruhákat az intézet mossa, a szennyest levihetik a mosodába és tisztán kapják vissza. Arra is van lehetőség, hogy az ápolt mosóport vegyen a büfében, és maga mosson. Egészségügyi betétet a raktárból, illetve a kezelőben lehet kapni. (A gyakorlatban a gondozottak negyedévenként kapnak két szappant és két guriga WC papírt.) Fodrász hetente kétszer jár ki, ingyen vág hajat, és a férfiak borotválása is ingyenes. Körmöt a nővérek vágnak, az igényesebbek - 4 nő - kijárnak a  faluba pedikűröshöz. 

Az intézeten belüli közlekedés akadálymentes, mozgásukban korlátozott személyek is el tudnak jutni az udvarra, a büfébe, illetve a közösségi helyiségekbe. Kivétel az emeletes beteg-pavilon, mivel lift nincs s így az emeletről csak ölben lehet lehozni valakit, ha elszállítása szükségessé válik. Általában vegyes állapotú betegek vannak együtt, de egy szobát fenntartanak az öregebb és tehetetlen betegeknek. A mellékhelyiségben azonban nincs kapaszkodó, csúszásgátló és csengő. Az épületekben a fűtés folyamatos, de a szobák hőmérsérlete 20 fok alatt van. A melegvízszolgáltatás biztosított.

Az osztály ún. terápiás közösségi rendszerben működik. Ha a gondozottaknak bármilyen problémájuk van, azt a hétfői nagycsoporton lehet elmondani. A "szerelem szobát" komolyabb párok vehetik igénybe a pszichológus engedélyével. Pszichológus ellenőrzi, hogy komoly-e az elhatározás, a felelősséget próbálja felébreszteni. („Az otthonban lévő intimszoba használatáért sorba kell állni, naponta egy alkalommal 2 órára lehet bemenni, a nővér adja a kulcsot. Terhesség ellen minden nő kap fogamzásgátlót.” - mondta az egyik férfi gondozott.)

A gondozottak a végzett munkáért zsebpénzt  - terápiás jutalmat - kapnak.  1996. január 1-31. között a 132 főből 74 végzett valamilyen munkát, bár ebben azok is szerepelnek, akik mindössze egy órát dolgoztak a hónapban. Hihetetlenül "olcsón" adják el munkára a gondozottak munkaerejét. Bár az igazgató-főorvos szerint már akkor rentábilis a gondozottak foglalkoztatása, ha az a 80.- Ft/órát meghaladja. Ténylegesen nem az osztályon hasznosul a munkavégzés eredménye, ugyanis az elvont összeget - azaz a gondozottnak kifizetett szánalmasan alacsony összeg feletti részt - munkaruhára, szállításra, stb-re fordítják, s nem az ellátás szívonalának valóban érzékelhető emelésére. 

A gondozottak által végzett tevékenységet “produktív”, ill. “nem produktív” kategóriákba sorolják. Az osztály területén kívül végzett munkák mindegyike a produktív kategóriába tartozik. Az intézeten belül végzett munkák közül produktívnak minősül a karbantartási tevékenység és a gondnokság ellátása. Nem produktív munkaként kezelik a takarítást, a körletrendezést (kertészeti tevékenység) és a portaszolgálat ellátását. A belső munkavégzésben igen nagy arányú a takarítás, az osztály rendben tartásával kapcsolatos feladat. Az intézet finanszírozási problémái folytán előfordulhat, hogy ez a fajta foglalkoztatás a terápiás cél mellett a fizetett munkaerő kiváltására is szolgál. A státuszgazdálkodás szabályai miatt azonban az így felszabaduló bérkeret sem az osztályt "gazdagítja", hanem az intézet közös büdzséje nyeli el. A fizethető összeg mértékéről az ápoló határoz havonta, úgy, hogy személyre szólóan értékeli a gondozott munkáját. Akkor is kap a gondozott havi 50.- Ft-ot, ha megjelent a munkahelyen, bár nem csinált semmit. Az 1972. évben kiadott igazgatói utasítás értelmében az intézeten belül végzett munkák ellenértékének csupán 30 %-át lehet kifizetni a gondozottnak, míg az intézeten kívüli munkáknál a munkabér 20 %-át. Ezek az arányok mind a mai napig változatlanok.

 Az információk szerint a ki nem fizetett összeget több célra fordítják:
- munkaruha ellátásra: szürke kétrészes munkaruha heti cserével, bakancs, tehát a gondozottak nem ugyanazt a munkaruhát kapják vissza a mosás után, télen vattakabát; 
- a gondozottak munkahelyre történő szállítására, valamint
- a belső foglalkoztatásban résztvevő gondozottak terápiás jutalmára. 

Intézeten kívüli munkát az alábbi formában és helyeken végeznek a gondozottak: 

- Pikk-Pakk KFT 		méhtelep		100 Ft/óra		 3 fő
- Pikk-Pakk KFT		óraszétszerelés		 20 Ft/ db		10 fő
- Budakalászi			építkezésen
  Jóléti Szolg.			segédmunka		120 Ft/nap		 6 fő
- Holdfény BT			süteményes
				segédmunka		80 Ft/óra		 5 fő
- Temaforg			udvaros		50 Ft/óra		 1 fő

A belső munkák:

				1996. januárjában
			napi átl. létsz.	havi óraszám		bér		napi
										átl. óra
- takarítás		22 fő		2904 óra		25 Ft/óra	4,2 óra
- körletrendezés	23 fő		2255 óra		25 Ft/óra	3,1 óra
- portaügyelet		 6 fő		 744 óra		25 Ft/óra	4,0 óra
- karbantartás		 3 fő		 396 óra		30 Ft/óra	4,2 óra
- gondnokság 
  (kézbesítés)	 	 2 fő		 240 óra		30 Ft/óra	5,2 óra

A külső munkáknál minden munkanap van munkavégzés. Általában napi 7 órát dolgoznak, amelyben a 20 perces tízórai szünet és a munkahelyre szállítás ideje is benne van. A méhtelepre reggel hatkor indulnak, 7-13 óráig dolgoznak és 14 órakor az intézetben ebédelnek a gondozottak. 

Az intézményben nem kötelező a munkavégzés a gondozottak számára. Ha a gondozott, akár  a külső, akár a belső munkát abba akarja hagyni, nem tesznek ellene semmit, tudomásul veszik. 
A felügyelet szempontjából nincs jelentősége annak, hogy külső vagy belső munkát végez a gondozott, ez nem jelenik meg a munkát felügyelő személyzet bérében, azaz az ápolók nem részesülnek a terápiás munkavégzés összegéből. Segédápoló felügyeli a Jóléti Szolgálat segédmunkáját és szakápoló a Pikk-Pakk KFT által adott méhtelepi, illetve villanyóraszétszerelési segédmunkát. Az osztályon folyó takarításnál nincs külön felügyelet, de egy ápoló irányítja a gondozottakat. A takarítás a folyosók, a szobák és a mellékhelyiségek takarítását is magában foglalja. A körletrendezés ideje alatt szakápoló felügyel, míg a portaszolgálatnál és a karbantartásnál nincs felügyelet. Két gondozott kézbesítési feladatokat lát el, munkájukat külön ugyancsak nem felügyelik. A BT által adott süteményes segédmunka végzését segédápoló felügyeli. 

A terápiás munkavégzésen kívül folyik terápiás foglalkoztatás is az osztályon. Naponta 8-12 óra között van foglalkozás, és öt-tíz gondozott vesz rajta rendszeresen részt. A betegek kizárólag önkéntes alapon tevékenykednek: takarítanak, tálalóban, mosodában, büfében dolgoznak. Ha egy gondozott takarítást vállal,  s naponta kb. három órát dolgozik, ezért ezer Ft havi jutalomban részesül. ("A munka nem kötelező, de jobb, ha valaki dolgozik. A portások havi 800, a mezőgazdasági dolgozók ezer Ft-ot keresnek, az óra szétszerelése  4  Ft/db, de a legjobb a kinti MÉH telepen dolgozni." - mondta az egyik férfi gondozott.)

Szabadidős foglalkoztatásként karéneket, irodalmi szakkört, sakk-kört, sportfoglalkozást, és kézimunka foglalkozást szerveznek. Van TV, videomagnó, kevés számú könyv, bár a TV-t, a videomagnót és a rádiót zárt szekrényben tartják. A vizsgálók benyomásai szerint a klubszoba elsősorban dohányzásra szolgál. Rendszeresen szerveznek bálokat, amelyet a betegek nagyon szeretnek. Nemrég volt farsang, lehetett díjakat nyerni (ezek általában élelmiszerek és illatszerek). A programok főként otthonon belüliek.  (Az egyik férfi beteg elmondta, hogy az otthon csoportos kirándulásain vett részt, volt Szilvásváradon is. Nyaralni egyszer volt, két napot Egerben 1994-ben. Egyébként az otthonban játszani nem szokott, csak TV-t néz. Ha éjszaka nem tudna aludni, akkor kijöhet a szobából. De maradhat benn is, akár egész nap, senki nem szól érte. Egy másik férfibeteg elmondása szerint: "az otthonban vannak játékok, ping-pong, rex, sakk, lengőteke, focilabda. Könyvszekrény is van könyvekkel, amelyeket el lehet vinni, és újságokat is hoznak néha. Napilap azonban nincs, és TV újság sem, mert ellopják".)

A gondozottak szociális ügyeinek intézése a szociális nővér feladata. A térítési díj megállapításához szükséges adatokat a hozzátartozó vagy a gondnok beleegyezésével, ő szerzi be közvetlenül a nyugdíjbiztosítótól és az OEP-től. Ha a betegnek azért nincs nyugdíja - bár jogosult lenne rá - mert nem volt, aki addig intézze, a szociális gondozó intézi. Elveszett, vagy egyéb okból hiányzó személyi okmányokat szintén ő segít beszerezni, illetve végzi az ezzel kapcsolatos ügyintézést. Környezettanulmányt is készít, adaptációs szabadságra bocsátásnál megtudakolja és ellenőrzi, kihez szándékozik menni a beteg, az illetőt telefonon felhívják és az osztályvezető főorvos megbeszéli a hozzátartozóval a szabadságra bocsátott beteg fogadásának feltételeit. A tartózkodási hely szerint illetékes területi ideggondozót is értesítik az adaptációs szabadságra, vagy véglegesen elbocsátott betegről. 

Az osztályon alig van forgalom, az átlagos ápolási idő két év, de van olyan gondozott, aki harminc éve él az intézetben. Az eltávozók fele más típusú részlegre (belgyógyászatra, aktív osztályra), kisebbik része pedig haza vagy pszichiátriai szociális otthonba kerül (az elmúlt két év alatt 5-6 beteg került pszichiátriai szociális otthonba). A betegforgalom jórészt abból adódik, hogy a gondozottak a munkaterápiás intézet más osztályára kerülnek, majd vissza. A külső gondozó intézmények és a hozzátartozók fogadókészségének hiányában  az osztályról kifelé vezető utak jelentősen korlátozottak (3. számú eset). Paradox helyzet, de igaz: az osztályon gondozott személyek jó része kint életképtelen, bent a körülmények ellenére jobb a helyzetük.

1995. január 1 - 1996. február 29. között az intézetből eltávozó gondozottak, a távozás helye szerint:

- adaptációs szabadságra				46 fő
- belgyógyászat (intézeten belüli osztály)		57 fő
- otthonukba						 9 fő
- alkohológiai osztály (intézeten belüli)		 4 fő
- pszichiátriai osztály (intézeten belüli)		 6 fő
- ORFI							 4 fő
- OPNI						 4 fő
- hajléktalan szállás					 2 fő
- meghalt						 1 fő
- más kórház pszichiátriai osztályára			 4 fő

A vizsgált típusú intézményekből való kikerülés egyik útját jelezheti az osztályon létrehozott Jászol Alapítvány, amely a Phare pályázaton 9 milliót nyert egy félúti ház megvalósítására. Az épülő házban 10-15 beteget szeretnének rehabilitálni. Egy vezető élne velük, s a gondozottak egy része a közeli pékségben dolgozna.

A vizsgálat alkotmányos visszásságot észlelt a gondozottak szociális jogainak érvényesülésével összefüggésben, mivel azt tapasztalta, hogy a szociális normatívát nem az intézmény kötelező feladatainak ellátására, a gondozottak életfeltételeinek javítására fordítják. Mindezt egyértelműen bizonyítják az ellátás körülményei, annak színvonala. A vizsgálat alkotmányos visszásság gyanúját érzékelte abban, hogy a végelszámolás alatt lévő intézmény gazdasági átalakulásánál - ami pénzügyi szempontból feltehetően indokolható - a Pomázi Munkaterápiás Intézetben felhalmozott erőforrások kikerülnek az egészségügy rendszeréből s többé nem a gondozottak érdekeit szolgálják. 

A folyamatban lévő átalakulás, valamint a bírói felülvizsgálat hiánya miatti alkotmányos visszásság jelentőségére  tekintettel a vizsgálat befejezése előtt ajánlással fordultam:

- a végelszámolás alatt álló intézmények gazdasági átalakításánál alkalmazott megoldások vizsgálatának lefolytatására illetékes Állami Számvevőszék elnökéhez, kezdeményezve a Munkaterápiás Intézet átalakulásával kapcsolatos eljárás megvizsgálását, valamint 

- a legfőbb ügyészhez és az igazságügy-miniszterhez annak tisztázása céljából, hogy a Szentendrei Városi Bíróság a pszichiátriai betegek gondozásának felülvizsgálatát előíró törvényes eljárás lefolytatását  a Pomázi Munkaterápiás Intézet Dunapart Osztályán miért nem végzi el. Kezdeményezve egyúttal a jogellenes állapot megszüntetését.

Ajánlásaimra a megkeresett szervek határidőben válaszoltak. Az Állami Számvevőszék ellenőrzési tervében kívánja hasznosítani jelzésemet. Az igazságügy-miniszter intézkedésére pedig 1996. április 5-én megtörtént az első bírói felülvizsgálat az intézetben. A Szentendrei Városi Bíróság által végzett felülvizsgálat 63 személy gyógykezelésének szükségességét vizsgálta meg és mindegyiket indokoltnak találta.  

Ajánlás

A vizsgálat tapasztalatai alapján kezdeményezem a fenntartó Népjóléti Minisztériumnál, hogy az intézet átalakulása során fordítson kiemelt figyelmet az intézet gondozottjainak alkotmányban biztosított jogai érvényesülésére, az intézet feladatellátásának biztosítására. Tegyen intézkedést, hogy az átmeneti időszakban is megfelelő legyen a betegek egészségügyi és szociális ellátása. Az intézet átalakulása ne eredményezze az arra rászoruló betegek ápolásának megszűnését.

Esetek

1. számú eset:

1991. márciusában a Országos Pszichiátriai  és Neurológiai Intézet kezdeményezésére a D-i Önkormányzat G.A. ideiglenes gondnokául dr. D.D. ügyvédet rendelte ki. A gondozott 1992. március 1-jétől 1994. májusáig nem jutott hozzá a rokkantnyugdíjához, miután gondnoka - akihez az önkormányzat kérésére a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság utalta - a címzett ismeretlen jelzéssel küldte vissza azt a feladónak. 1994. májusában a gyámhatóság, a Dunapart Osztály többszöri beadványa után, felmentette a gondnokot kötelezettségei alól, mivel az őt kijelölő önkormányzatnak sem volt hajlandó elszámolni gondnokoltja anyagi ügyeivel. A gyámhatóság az ideiglenes gondnoknevezés egy éves határidejének letelte után elmulasztotta a gondnokság alá helyezési eljárást megindítani a bíróságnál. Részben e gyámhatósági mulasztás folytán G.A-t három évig, mint gondnokság alatt állót kezelték, s eközben nem jutott hozzá az őt megillető járandósághoz. 

2. számú eset:

P.K. gondnoka a testvére, aki egyáltalán nem gondoskodik róla, nem látogatja, nem küldi neki  az intézeti gondozási díjat, sem a zsebpénzt. Semmilyen formában nem gondoskodik testvéréről. 1993. áprilisában az intézet szociális gondozója kezdeményezte a gyámhatóságnál, hogy nevezzenek ki P.K. számára másik gondnokot. Hónapokig nem érkezett válasz, majd az intézet legnagyobb meglepetésére, arról kaptak értesítést, hogy P.K.-nak orvosi vizsgálaton kell megjelennie, gondnokság alá helyezési pere miatt. A per lezajlott, a bíróság P.K-t ismét gondnokság alá helyezte, s a gyámhatóság ismét - a feladatait eddig sem teljesítő gondnokot - P.K. testvérét rendelte gondnokul.

3. számú eset:

Zs. J. hosszú ideje cseleklvőképességet korlátozó gondnokság alatt áll. 1992. júniusában az N. kerületi gyámhatóság, ZS.J. külföldről akkor hazatelepült nővérét nevezte ki gondnokául. Ekkorra az orvosi vélemény szerint ZS.J. felügyelet mellett otthonába visszahelyezhetővé vált. A lakásába azonban nem tudott beköltözni, mert azt a korábbi gondnoka B.Z., az egyik rokonának adta ki albérletbe. Jelenleg ZS.J. nem tud hazaköltözni, mert a bérlő nem hajlandó a lakást kiüriteni, és az ennek érdekében indított peres eljárás végrehajtási szakasza még nem fejeződött be. ZS.J. a per évei alatt olymértékben hospitalizálódott, hogy a szociális munkás szerint mára már kétséges, hogy hazabocsátható lesz-e.

2. Heves Megyei Önkormányzat Pszichiátriai Betegek Otthona Visonta
A vizsgálat időpontja: 1996. március 11-12.

A pszichiátriai intézetnek otthont adó lakóegyüttes a településen kívül, külterületen, közvetlenül a Visontai Hőerőmű mellett helyezkedik el. A jelenleg szociális otthon céljára használt épületek az 1960-as években a Visontai Hőerőmű megalapításakor az építőmunkások átmeneti elhelyezését szolgáló szállónak készültek. Közülük 1976-ban nyolc épületet - kisebb felújítás után - egészségügyi célokra adtak át. (Az eredeti felvonulási épületek többi részét jelenleg is a Visontai Hőerőmű használja.) 

Az intézmény 1977. április 12-én kezdte meg működését 300 fős beteglétszámmal, amely mellett 250 férőhelyen a Gyöngyösi Bugát Pál Kórház krónikus (elfekvő) elmeosztálya működött. Ez utóbbit azonban néhány hónap elteltével megszüntették. Az intézményt az 1980-as évek végén - rövid önálló működés után - a gyöngyösi Bugát Pál Kórházhoz csatolták, s 9 millió Ft-os ráfordítással részben felújították. Az épületek felújítása nemcsak azért vált szükségessé, mert ideiglenes fennmaradásukra tekintettel azok aláalapozását elmulasztották, hanem azért is, mert a  kétszintes építmények a Visontai Hőerőmű külszíni fejtési munkálatai következtében  megroppantak. Ekkor három épületet megerősítettek, egy épület azonban azóta sem használható. 

Gyöngyös Város Önkormányzata, mint a kórház fenntartója, 1992. évben felajánlotta az intézményt a Heves Megyei Önkormányzatnak. Ekkor az itt gondozott értelmi fogyatékosokat másik otthonba helyezték. A használaton kívül helyezett épületek nem kaptak új funkciót, e lakatlan és leromlott épületek - valamint a Visontai Hőerőmű füstöt okádó kéményei - képezik a pszichiátriai otthon környezetét. 

A vizsgált intézmény az egyetlen, pszichiátriai betegek számára szakosított szociális ellátást nyújtó otthon Heves megyében. A pszichiátriai otthon a vizsgálat idején 17 fős várólistával rendelkezett, az átlagos várakozási időről azonban pontos információt az intézmény vezetése nem tudott adni (fél-egy évre becsülték). Az intézet engedélyezett létszáma 300 fő, a ténylegesen gondozottak száma 301 fő volt a vizsgálat idején, ebből 152 férfi, 149 nő. A gondozottak közül 255 fő cselekvőképességet kizáró, 46 fő pedig cselekvőképességet korlátozó gondnokság alatt áll. 

Az ellátottak életkor szerinti megoszlása:

- 39 évesig:		  25 fő
- 40-59 év között:	112 fő
- 60-69 év között:	  87 fő
- 70-79 év között:	  50 fő
- 80 év fölött:		  27 fő

A fenntartó Heves Megyei Önkormányzat kétévenként végzi el az intézet átfogó pénzügyi-gazdasági ellenőrzését. Ennek keretében a pszichiátriai szociális otthon szakmai tevékenységét is értékeli. A költségvetés összeállításakor az előírt egyeztetést megtartják, de az intézmény pénzügyi kondíciói az önkormányzat rossz anyagi helyzete - működésre vettek föl hitelt - miatt egyre rosszabb. Ennek ellenére az intézményt a szociális normatívához képest még ebben az évben is 114%-osan felülfinanszírozták. Mindenképp hátrányos azonban, hogy növelték a saját bevételek összegét és ehhez nem teljes egészében igazították hozzá az intézményi térítési díjak mértékét. Az intézményi térítési díj  jelenleg 8.500 Ft.

A vizsgálat alkotmányos jogokat érintő  megállapításai

A jogbiztonsághoz fűződő jog

A Szociális törvény 100. § (1) c./ pontjában foglaltak szerint az intézmény házirendjében kell meghatározni azt az időtartamot, amelynek elteltével, a megszüntetésre vonatkozó bejelentést követően, megszűnik az intézmény és gondozott közötti - gondozási - jogviszony. A pszichiátriai otthon házirendje ezt a szabályozást nem tartalmazza, és ezzel sérti az Alkotmányban megfogalmazott jogállamiság, illetve az abban foglalt jogbiztonsághoz való jogot, tekintettel arra, hogy a gondozottakat e tekintetben bizonytalanságban tartja. 

A vizsgált intézmény házirendje az intézményből való eltávozás rendjét, a jogszabályi előírásoknak megfelelően tartalmazza. A vonatkozó népjóléti miniszteri rendelet [2/1994. (I.30.) NM. r. 73. §] a 24 órán túli eltávozás engedélyezését utalja - az intézmény orvosa véleményének figyelembe vételével - az intézet vezetőjének hatáskörébe. Lehetővé teszi, hogy a pszichiátriai szociális otthoni gondozottak eltávozását a házirend igazgatói engedélyhez kösse, ami azonban ellentétes azzal az Alkotmányban is deklarált elvvel, hogy állampolgári jogokat és kötelességeket csak törvény mondhat ki. További probléma ezen igazgatói hatáskör terjedelmének megítélése, vagyis az, hogy az igazgató a gondozott eltávozását támogató orvosi javaslat ellenére is megtilthatja-e az eltávozást, mivel a rendelet nem határozza meg ennek pontos feltételeit. Az alkotmányos jogsérelem megállapítását alátámasztja az Alkotmánybíróság a 11/1992.(III.5.) AB számú határozata is, mely kimondja, hogy "a törvény szövegezésének határozatlansága és bizonytalansága sérti a jogbiztonság követelményét." A hosszabb eltávozás engedélyezésében egyébként az igazgató ellenérdekelt, hiszen a gondozott ilyenkor csak a térítési díj 20%-át köteles megfizetni

A tulajdonhoz való jog

A pénzkezelési és házipénztári szabályzat megalkotása, s az abban lefektetett szabályok betartása gondoskodik a gondozottak értékei és vagyona megőrzésének biztosítékairól. Az otthon házipénztár készpénzkezelési és a letétkezelési szabályzatát 1991. július 1-jén a 99/1982. (XII.28.) PM. rendeletre hivatkozással - 1992. január 1-jei hatállyal - adta ki  az intézmény igazgatója. A szabályzat 1992. november 2-án kelt módosítása kiegészítette és pontosította a gondozottak tulajdonának - zsebpénz, gondozási díj, egyéb értékek, értékpapírok - kezelésével kapcsolatos szabályokat. Az intézmény a gondozottak zsebpénzét, készpénzét pénzintézeti folyószámláján tartja. A szabályzat rendelkezik a gondozottak személyes nyilvántartású letéteinek kezeléséről is. Ilyen formájú letét elhelyezésére vonatkozó igény azonban sem a gondozottak, sem a törvényes képviselők részéről nem jelentkezett, feltehetően azért, mert az intézet házirendje semmilyen tájékoztatást nem nyújt a személyes letétek lehetőségéről. A házirend e tájékoztatási hiányossága közvetve befolyásolja a gondozottak tulajdonnal való rendelkezési jogának érvényesülését. 
A szabályzat elkészítésének időpontjában a hivatkozott PM rendeletet - 1990. január 30-i hatállyal - a 2/1990. (I. 30.) PM rendelet már hatályon kívül helyezte. Külön erre a tárgykörre azóta sem született újabb szabályozás, ebből következően az 1995:CV. tv. 108. § (4) f) pontja alapján a pénzügyminiszter jogosult a készpénzkezelés, a házipénztárak működése, stb. részletes szabályait rendeletben megállapítani. A szabályzat rendelkezései a hatályos pénzügyi jogszabályoknak (pl. számvitelről szóló törvénynek) összességében megfelelnek. 

A pszichiátriai otthonban gondozottak havonta legalább a mindenkori öregségi nyugdíj 20%-ának megfelelő összeg (jelenleg a zsebpénz összege 1920 Ft) felett rendelkeznek. A zsebpénzek felhasználásáról nyilvántartást vezetnek gondozottanként külön-külön, amelyen az átvételt az átadó, a gondozott és egy tanú igazolja. A pénzkezelési szabályzat rendelkezik az áruvásárlás, jegyzék szerint átvett összegek elszámolása, valamint a gondozottak részére történő átadása rendjéről. Az otthon igazgatójától és főnővérétől kapott tájékoztatás szerint, az, hogy a gondozottak közül ki kaphatja kezébe a zsebpénzét, illetve kinek vásárolják meg belőle a kért áruféleséget a törvényes képviselő kérésétől, vagy a gondozók döntésétől függ. Az egyik gondozó nővér elmondása szerint a gyakorlatban azonban nem kérdezik meg a beteget, hogy mire van szüksége, hanem a megvásárolt élelmiszert, élvezeti cikket (pl. narancsot, cigarettát, stb.) beadják a szobába, azzal a megjegyzéssel, hogy ez az ott elhelyezett öt betegé, szinte függetlenül attól, hogy melyik gondozott pénzéből történt a vásárlás. Ez gyakorlatilag a javak "újraelosztását" jelenti. 

Az a tény, hogy bizonyos esetekben a gondnok helyett a gondozó ítéli meg melyik gondozott nem alkalmas készpénzkezelésre, aki így maga nem kaphatja meg a neki járó zsebpénzt,  továbbá, hogy a gondozó "újraelosztja" a kezelésébe adott pénzt, sérti a gondozott állampol-gárok tulajdonnal való Alkotmányban biztosított rendelkezési jogát. Ez a gyakorlat ellentmond a Polgári Törvénykönyv 14.§ (2) és a 18.§ (2) bekezdéseiben foglaltaknak is, amelyek még a korlátozottan cselekvőképes, illetőleg cselekvőképtelen személyek által a mindennapi életben tömegesen előforduló, csekély jelentőségű szerződések megkötéséhez sem követelik meg a törvényes képviselő hozzájárulását. 

A gazdasági vezető tájékoztatása szerint minden gondozott vagyontárgyairól két példányban, szigorú számadású bizonylatként kezelt nyomtatványt vezetnek. Egy példányt a gondnoknak adnak át, a másik az intézményben marad. A kitöltött nyomtatványokon azonban csupán az átadó és átvevő aláírása található, az átadást igazoló két tanú aláírása hiányzik. A gondozottak értéktárgyait az igazgatóság épületében lévő raktár páncélszekrényében, névvel ellátva, lezárt csomagban őrzik. A pénztáros az itt elhelyezett  értéktárgyakat nyomtatványon tartja nyilván. A megvizsgált nyomtatványokon csupán az átvevő aláírása szerepel. A szabályok szerint a gondozott az intézmény által őrzésre átvett, s a páncélszekrényben elhelyezett értéktárgyakhoz a gondnok és két tanú jelenlétében juthat hozzá. A gazdasági vezető azonban nem emlékezett olyan esetre, amikor a gondozott kérte volna a leadott értéktárgyainak visszaadását.
A gondozott elhalálozása esetén a könyvelő a folyamatosan vezetett nyilvántartások alapján számol el a gondnoknak, melynek tudomásul vételéről a gondnok írásban nyilatkozik. A 2/1994. (I. 30.) NM rendelet 64.§ (2) bekezdésében foglalt jegyzék készítéséről - melyet a műszakot vezető dolgozónak két tanú jelenlétében kell elkészítenie - a gazdasági vezető sem információt, sem mintát adni nem tudott. 

A pszichiátriai otthon házirendje ad tájékoztatást az intézménybe bevihető személyes használati tárgyak köréről. Eszerint a gondozottak saját ruháikat és bútoraikat is bevihetik az otthonba, azok elhasználódásért azonban az intézmény felelősséget nem vállal. A főnővér és a gazdasági vezető tájékoztatása szerint, az intézmény azon gondozottak saját ruhájának kizárólagos használatát nem tudja biztosítani, akik a tisztítást önmaguk nem képesek ellátni, annak ellenére, hogy az intézményi mosást helyben végzik. Erről - tudomásul vétel céljából - a gondnokot tájékoztatják. A bevitt tárgyak (ruha, ékszer stb.) egy részét raktárban tartják, zárható szekrény néhány gondozottnak áll csupán rendelkezésére. A gondozottak felsőruházatát - például kabátját - nem mindig ugyanabban az épületben tárolják. A nővérek elmondása szerint a betegek kérésére ők hozzák át (pl. az 5. számú épület emeletén elhelyezett gondozottak esetében). 

Az egészséges környezethez való jog

Az otthon által használt hét épületből hat szolgál a gondozottak elhelyezésére, egy pedig az igazgatóságot - irodák, raktárak, orvosi kezelő - foglalja magába. 
Az intézmény ipari övezet közepén helyezkedik el, rendkívüli levegőszennyezéssel, hosszabb tartamú emberi tartózkodásra alkalmatlan környezetben. Az épületek állaga, berendezése - az igazgatósági épületet kivéve - rendkívül leromlott, elhanyagolt. A már említett alapozás nélkül felhúzott építményeket, már évekkel korábban egy műszaki vizsgálat életveszélyesnek és emberi lakhatásra alkalmatlannak minősítette. Tisztasági festés a gondozottak elhelyezésére szolgáló épületekben legalább tíz éve nem volt. Az épületek egyikénél az emeleten lévő fürdőszobát a mennyezet teljes átázása miatt lezárták. Az itt élő ötven lakónak egyetlen vizesblokk - két WC-vel és zuhanyozóval - áll a rendelkezésére. Az igazgató tájékoztatása szerint további felújítás sem a fenntartó pénzügyi lehetőségei, sem pedig egy  folyamatban lévő,  Füzesabony területén felépíteni tervezett, új - azonos rendeltetésű - intézményi beruházás miatt nem várható. 

Az intézmény környezete, elhelyezése, műszaki állapota egyértelműen sérti a gondozottaknak az Alkotmányban biztosított egészséges környezethez való jogát.

A visontai települési önkormányzat környezeti károkozás címén részesül a Visontai Hőerőmű által fizetett, s több millió forintot kitevő környezetvédelmi bírságból. E bevételi forrás azonban az intézet lakóinak semmiféle kompenzációt nem jelent, annak ellenére, hogy mindegyikük Visontára bejelentett állandó lakos.

Alkotmányos jogot ugyan közvetlenül  nem érint, de említésre méltó, hogy hasonló problémaként vetődik fel a települési inaktív normatíva felhasználása is, amely forrásból ugyancsak nem részesülnek az intézet lakói. A visontai önkormányzat az említett, s a jogi szabályozás szerint felhasználási kötöttséggel nem terhelt normatívát - a kapott tájékoztatás szerint - kizárólag a település belterületén élő lakosság javára fordítja, s 1995-ben mindössze 50 ezer Ft-tal járult hozzá az otthon működéséhez. 

Az élethez és emberi méltósághoz való jog

Az emberi méltósághoz való jog, mind a Magyar Köztársaság Alkotmánya, mind az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a legalapvetőbb emberi jog. E jog megsértésének több jelét is észlelte a vizsgálat.

Heves megyében más pszichiátriai betegek otthona nem lévén, a megyében élő mentális betegeknek, vagy gondnokaiknak és hozzátartozóiknak nincs más választásuk, mint az itteni ellátás igénybevétele. A betegek sokszor a beköltözéskor látják először, hogy hova utalták őket. A beutaló határozatot csak a gondnoknak küldik meg, az ellátást ténylegesen igénybevevő sokszor élete végéig tartó elhelyezésének  helyszínéről, az ott folyó ellátásról, a foglalkoztatási lehetőségekről előzetesen semmiféle információt nem kap, annak ellenére, hogy a 2/1994.(I.30.) NM rendelet 67. §-a az előgondozást előírja. 

A vagyoni különbségek igen jelentősek, van akinek saját TV-je, ruhája van, másoknak semmijük nincs. Vannak akik rendszeresen fürödhetnek saját szappannal, másoknak hetente kétszer két közös szappannal biztosítják ezt a lehetőséget. Ekkor kapnak tiszta ruhát is a közösből,  a régi ugyancsak visszakerül a közösbe. Ők azok akiknek nemcsak a személyes holmijuk elhelyezésére szolgáló zárható szekrényük, de esetenként még éjjeli szekrényük sincs. Ez a gyakorlat nemcsak a gondozottak emberi méltóságának tiszteletben tartásához fűződő jogait, de a diszkriminációmentes kezelés tilalmát is sérti. 

A gondozottak együttélési szabályait az otthon házirendje tartalmazza, amely e körben - többek között - megtiltja, hogy a gondozottak a lakószobákban dohányozzanak. A gondozottak nem tarthatnak maguknál gyufát és cigarettát, amióta az egyik beteg égési sérülésekbe halt bele. A dohányzási tilalom azonban nemcsak tűzvédelmi célokat szolgál, hanem büntetési és jutalmazási eszközként is funkcionál az intézményben. Az ápoltak számára vásárolt cigarettát a nővérszobában névre szóló dobozokban helyezik el, s a betegek abból kérhetnek óránként, s rágyújtáskor még a gyufát sem adják a beteg kezébe. E gyakorlat tovább fokozza a betegek kiszolgáltatottságát, s még inkább erősíti függő helyzetüket a gondozó személyzettől. Hasonlóan a gondozottak kiszolgáltatottságát növeli, hogy bevonásuk nélkül történik az ágyak kijelölése, és a nővérek vagy a főnővér döntenek a más szobában való elhelyezésről is.

A gondozottak többsége csupán a jogszabály által előírt kötelező zsebpénzt kapja meg a gondnokától, amely - az emberi szükségletek kielégítésére szolgáló összeg minimális volta miatt - csupán inhumánus, de nem jogellenes. Sajnos, ennek oka lehet az is, hogy ha hozzátartozó a beteg gondnoka, esetleg a későbbi örökség reményében "spórol" gondnokoltja pénzével. Az intézmény általában írásban tartja a kapcsolatot a gondnokokkal, s ha a gondozottak keveslik az átutalt zsebpénzt, az ápolók jelzik a gondozott kérését és az adminisztrátor levelet ír a gondnoknak. A hivatásos gondnoki jogintézmény gyakran anyagi tranzakcióvá szimplifikálja a gondozott és a gondnok közötti emberi kapcsolatokat. Az egyik alkalmazott tájékoztatása szerint volt arra is példa az otthonban, hogy a hivatásos gondnok vett 40 pár cipőt különböző méretben, és a nővérek osztották ki azokat a betegeknek. E gyakorlat alapvetően sérti a gondozottak Alkotmányban biztosított emberi méltóságát.

A gyakorlati tapasztalatok szerint a pszichiátriai otthonban elhelyezett betegek végső otthona az intézet. Ennek megfelelően nemcsak a házasság intézményének Alkotmányban biztosított védelme, de a házaspárok emberi méltósága is sérül akkor, amikor az intézet nem tudja a házaspárok elkülönített elhelyezését biztosítani. E helyzeten nem változtat, hogy a főnővér elmondása szerint jelenleg egy házaspár lakik csupán az intézményben, akik nem is igénylik a közös szobában lakást. 

A mentális betegeket gondozó intézmények kötelessége speciális körülmények között is biztosítani az emberhez méltó élet lehetőségeit. Az emberi méltóság Alkotmányban biztosított jogát sérti, hogy nem áll a gondozottak rendelkezésére ún. "intim szoba". Tartós párkapcsolatok esetén a nővérek elnézik, ha napközben egymás szobájában tartózkodnak, ám a szexuális kapcsolatok lebonyolítására legtöbbször az otthon környezetében lévő használaton kívüli üres épületek szolgálnak. 

A vizsgálat meggyőződött arról is, hogy a pszichiátriai otthon épületeiben található fürdőhelyiségek ajtajain nincs kilincs, hanem ún. drukkerrel nyílnak, azaz csak a nővérek engedhetik ki és be a gondozottakat. Azt is tapasztalták a vizsgálók, hogy a gondozottak elhelyezésére szolgáló épületek WC-iben sem mindenütt választja el egymástól ajtó a szükségüket végző gondozottakat. Mindkét körülmény az alapvető emberi joguktól, az emberi méltóságtól fosztja meg a gondozottakat.

Az intézményben élő felnőttkorú betegek mentális állapota gondozást, konfliktushelyzeteik megoldása szakértő beavatkozást és segítést igényel. A vizsgálatot végzők  - a betegek elmondása és az eseménynaplókba történő bejegyzések alapján - meggyőződtek arról, hogy a vizsgált otthonban a gondozók által rendbontásnak minősített viselkedés különféle büntetést von maga után. Az otthon szakszemélyzete  büntetésként használja a ruhák, cipők elvételét, a hálóságyba fektetést, vagy a fürdéstől eltiltást.
A tettlegesség közvetlen bizonyítására az adott körülmények között nem volt lehetőség. Egy napi hálóságy büntetést von maga után, ha a gondozott engedély nélkül kimegy és nem jön vissza időre. Ruhamegvonás vagy hálóságy a következmény, ha a gondozottak alkoholt visznek az intézetbe. Különféle szankciók követik, ha a gondozott tiszteletlen a gondozó nővérrel, esetleg megüti, de akkor is, ha más beteggel verekszik, vagy éjszaka hangoskodik. Ezen állításokat bizonyítják az intézet által jelenleg is használt eseménynaplókból vett idézetek, a nevek kezdőbetűinek megváltoztatásával. 
"A.A.: illuminált állapotban van, pénztárcája, szekrénykulcsa elvéve, pizsamára átöltöztetve, sebe kezelve. 1 hónapig pizsamás."
"B.B.: nagyon felhangolt, X.-hez akart menni. Miután nem engedtem, még hangosabb lett, hálóságyas szobában ült kb. 2 órát."
"C.C.: egész éjjel fent volt, sírt, jajgatott, hogy rosszul van, segítsünk rajta. Kétszer WC-re kiengedve a hálóságyból."
"D.D.: szem-felakadást provokált, hálóságy lett neki ígérve és rendbe jött. Feldobott állapotban van."
"E.E.: 01-kor felébredt, majd siránkozott. Betegtársát is felébresztette. 1 tbl. Eunoctint kapott és hálóságyba tettem. Majd nehezen elaludt."
"F.F.: engedély nélkül elvette a hűtőből a vacsorából 1 l tejet és a szalámit. Hálóságyba téve!"
"G.G.: nyugtalan volt, hálóságyba rakva."
"H.H.: Zavart, hálóságyba téve."
"I.I.: nyugtalan, a szükség esetén járó injekciót megkapta, hálós ágyban van."
"J.J. és K.K. reggel ittasak voltak, délelőtt hálóságyban voltak."
"L.L.-nek látogatója volt, kissé zavart, hálóságyba fektetve."
"M.M. ingerült volt, N.-t megütötte. Kiabált mindenkivel, agresszív volt. Hálóságyba téve."

Az otthon szakszemélyzetének fegyelmezési gyakorlata egyértelműen sérti a gondozottaknak az Alkotmányban  foglalt emberi méltósághoz való jogait.

A szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog

Az intézményben azon a pszichiátriai betegek ápolása, gondozása történik, akik számottevő pszichiátriai kezelést nem igényelnek, nem veszélyeztető állapotúak, nem is rehabilitálhatók, viszont önálló életvitelre sem képesek és állandó intézeti gondoskodást igényelnek. A szakosított ellátás igénybevétele - jogilag - önkéntes. A gondozottak önkormányzati beutaló határozattal érkeznek, kivéve azt a néhány beteget, akiket az intézmény megalakulása időszakában a Gyöngyösi Bugát Pál Kórház pszichiátriai főorvosa - dr. B.Á. - helyezett ki a krónikus osztályra.
E személyek  közül többen jelenleg is az otthon lakói, ami sérti a gondozottaknak az Alkotmányban biztosított szabadsághoz való jogát, hiszen esetükben szó sincs a szociális törvény szerinti önkéntességről. Az akkori fenntartó mulasztása, hogy az intézmény profilváltásakor nem vizsgálta felül az ott elhelyezett betegeket abból a szempontból, hogy az elmeszociális otthoni elhelyezésük indokolt-e (1. számú eset).

A vizsgált intézmény házirendje az intézményből való eltávozás rendjét, a vonatkozó jogszabályi előírásoknak megfelelően tartalmazza. Az igazgató elmondása szerint a 24 órán belüli eltávozást nem korlátozzák, az ajtók és a kapu napközben mindig nyitva vannak. A valóságban azonban nem sikerült megállapítani, mi a kijárás rendje. A betegek elmondása szerint vannak házak, amelyek napközben is be vannak zárva, csak ún. drukkerral nyílnak. A nővérek jóindulatától - elnézésétől - függően néhány beteg is rendelkezik ilyen drukkerral, ők szabadon elhagyhatják napközben az épületet.
Mindez az Alkotmányban meghatározott szabadságjog gyakorlását akadályozhatja.

A vizsgálat során több esetben nem volt megtalálható a személyi anyagokban a bíróság gondnokság alá helyező ítélete, vagy annak számára való utalás. Sok esetben feltételezhető, hogy mindez csupán adminisztrációs hiányosság, de előfordult emberi jogot sértő eljárás is (5. számú eset). A jogszabály nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az ideiglenes gondnokság alá helyezett személy egy évre kinevezett gondnoka kezdeményezze gondnokoltja elmeszociális otthoni elhelyezését. Az elhelyezés megtörténte után azonban az önkormányzatok gyakran késlekednek a gondnokság alá helyezési peres eljárás megindításával. E gyakorlat nem csupán a gondozott számára teremt rendezetlen helyzetet, de késlelteti az ideiglenes gondnokság alá helyezési határozat bírósági felülbírálását is. 
A gondnokság alá helyezési eljárásokban a hatóságok eljárás-kezdeményezési, vagy döntéshozatali kötelességének mulasztása egyértelműen sérti az Alkotmányban biztosított szabadsághoz és személyi biztonsághoz, valamint szociális biztonsághoz való jogot a pszichiátriai szociális otthonok gondozottai tekintetében.

A jogorvoslathoz való jog

A vizsgálat azt tapasztalta, hogy a gyakorlat - még az eljáró hatóságok is - az önkéntességen alapuló elmeszociális otthoni ellátás határozatlan időtartamát végleges, a beutalt haláláig tartó időszakként értelmezik. 
E felfogást erősíti, hogy a Szociális törvényben és végrehajtási rendeleteiben nem egyértelmű a pszichiátriai szociális otthonokban gondozott személyek szakmai felülvizsgálatának szabályozása. Erre általános érvénnyel, rendszeresen nem kerül sor, csupán a rehabilitációs intézményekben, végzi el - többek között a beutalt kérésére - a megyei tisztifőorvos által létrehozott szakértői bizottság [Szociális törvény 112.§ (3), 113.§ (1)]. 

A intézetben 1993-ban volt utoljára szakmai felülvizsgálat. A három évvel ezelőtt megejtett felülvizsgálat több gondozottnál nem látta indokoltnak a határozatlan idejű beutalást, és a gondozás időtartamát határozott idejűvé változtatva, azt 2-5 évben állapította meg. E szakmai álláspont alapján az otthon vezetője többször hiába küldött értesítést a beutaló önkormányzatoknak, azok az újabb határozat meghozatalát elmulasztották (3. számú eset). Volt olyan eset is, amikor az önkormányzat intézkedett a gondozás időtartamának határozott idejűvé történő módosítására, de a valóságban a gondozottnak a határozott idő leteltével már nem volt hová mennie, ugyanis időközben gondnoka gyámhatósági engedéllyel értékesítette a lakását (4. számú eset). 
Ez a gyakorlat nem csupán a gondozottak Alkotmányban biztosított jogorvoslati jogának érvényesülését akadályozza, de helyzetük kiszolgáltatott és kilátástalan voltát is fokozza.

A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog

Az intézmény külön kezeli a gondozottak személyi igazolványait, TB kártyáit és a TAJ számok hatósági bizonyítványait, továbbá az egészségügyi anyagokat. A gondozottak személyi anyagaival kapcsolatban a vizsgálat megállapította, hogy az intézmény a gondozottak többségéről az előírt adatokat nyilvántartja. Így megtalálhatók a gondozottak alapvető személyazonosító adatai, állampolgársága, eredeti lakó- és tartózkodási helye, a gondozott tartására kötelezett személy adatai. A jogszabályi előírásoknak megfelelő formában tartják nyilván a gondozási jogosultság feltételeit és annak változását, az ellátás megállapítására, megváltoztatására és megszüntetésére vonatkozó döntést, a jövedelmi adatokat, az igénybevétel és megszüntetés módját, valamint a térítési díj fizetésére vonatkozó adatokat.
A gondozottak személyi anyagának átvizsgálása során észlelték a vizsgálók, hogy az egészségügyi anyagokban több, régebbi keltezésű, fel nem adott levél is elfekszik.

A kérelemhez és panaszhoz való jog

Az intézmény házirendjét a Heves Megyei Közgyűlés Egészségügyi és Szociális Bizottsága 12/1994. számú határozatával - átruházott hatáskörben - 1994. május 20-án hagyta jóvá. Elkészítésében sem a gondozottak, sem a törvényes képviselők nem vettek részt. Az eltelt időszakban felülvizsgálatára nem került sor.

Az intézmény vezetőjének elmondása szerint a házirendről az intézménybe történő felvételkor mind a gondozottat, mind a hozzátartozót tájékoztatják, továbbá minden épületben kifüggesztették egy-egy példányát. A megalkotott házirendből, s az otthon szervezetéből is hiányoznak a demokratikus, a gondozottak érdekvédelmet szolgáló intézmények, illetőleg ezek működésének szabályozása.

Az otthon házirendje a panaszok elintézésének módjáról adott tájékoztatás keretében csupán megemlíti, hogy az otthonban lakók és hozzátartozóik az érdekképviseleti fórumhoz, vagy közvetlenül az otthon igazgatójához fordulhatnak. Az intézményben 1993. május 3-án választották meg az érdekképviseleti fórum tagjait, melynek összetétele: három fő gondozott, egy fő hivatásos gondnok, két fő intézményi dolgozó. A betegek elmondása szerint a "választás" úgy történt, hogy az éjszakás nővér egy reggel szólt az egyik betegnek, hogy őt találja alkalmasnak erre. Az otthon igazgatója által rendelkezésre bocsátott levél tanúsága szerint, az otthon vezetője levélben kérte a fenntartót az érdekképviseleti fórumba való delegálásra, a fenntartó további lépéséről azonban kérés ellenére sem kaptak a vizsgálók további információt. Ugyanígy nem kaptak semmilyen emlékeztetőt, jegyzőkönyvet magáról a választásról sem. Az érdekképviseleti fórum a gyakorlatban egyáltalán nem funkcionál, amit az is alátámaszt, hogy a házirendből is hiányzik a működésre vonatkozó szabályozás. 

A házirend ama hiányossága, hogy a Szociális törvény 99. § (5) bekezdésében előírtak ellenére sem tartalmazza az érdekképviseleti fórum működésének szabályait, megkérdőjelezi a gondozottak és törvényes képviselőik érdekérvényesítési lehetőségét, s az Alkotmányban biztosított panaszjog érvényesülését.

Az intézményben nem készítenek külön jegyzőkönyvet az előfordult balesetekről, rendkívüli eseményekről, panaszokról sem. A napi és rendkívüli eseményeket a minden épületben külön vezetett eseménynaplóban rögzítik. A kapott tájékoztatás szerint panaszról egyetlen esetben sem kellett még jegyzőkönyvet fölvenni, a problémát minden egyes esetben helyben orvosolni tudták.

Mindezek alapján egyértelműen megállapítható, hogy az Alkotmányban biztosított kérelemhez és panaszhoz való jognak sem a szervezeti, sem a személyi feltételeit nem biztosítják a gondozottak részére az intézetben. Az intézményt fenntartó Heves Megyei Önkormányzat nem észlelte az általa - illetve átruházott hatáskörben az illetékes bizottsága által - jóváhagyott  házirendnek a gondozottak alapvető emberi jogait érintő hiányosságát, s így elmulasztotta az intézmény vezetőjének figyelmét felhívni arra a kötelezettségre, hogy a házirendben szükséges szabályozni az érdekképviseleti fórum működését. 

A legmagasabb szintű lelki és testi egészséghez való jog

A pszichiátriai otthont egyszemélyi felelősséggel az igazgató vezeti, akit távollétében a főnővér helyettesít. Közvetlenül az igazgatónak alárendelt vezető beosztású dolgozó továbbá az orvos és a gazdasági vezető. 

A pszichiátriai otthon orvosi állása nincs betöltve. Az általános orvosi feladatokat a visontai háziorvos látja el, mivel a gondozottak mindegyike visontai állandó lakosként van bejelentve. Az említett háziorvossal külön megállapodás készült, amelynek alapján  hetente tart rendelést az intézetben. A hétvégi orvosi ügyelet Visontán - a településen - biztosított. A vizsgálat azt tapasztalta, hogy a gyakorlatban a rendelési időn kívül csak jelentős állapotrosszabbodás esetén hívják ki az ügyeletes orvost, addig az otthon ápolói látják el a lázas betegeket is.
A fiatal ápoltak  szomatikus, testi betegségeivel a háziorvos viszonylagos gondossággal törődik. (1. számú eset). Az idős, ápolásra szoruló, sokszor zavart betegek kezelése azonban szakmailag nem megfelelő. Orvosi rendelkezés hiányában a zavarttá, tájékozatlanná váló idős embert az ápolónők hálóságyba teszik, hogy el ne essen, kárt ne tegyen magában. Mivel a nővérhívó jelzőrendszert nem építették ki a hálóságyas kórtermekben, a nővérek jószándékától és munkaterhétől függ, hogy a felfekvés elkerüléséhez szükséges vizeletes ágyneműt mikor tudják kicserélni, mikor itatják meg a beteget, vagy adják be a gyógyszert. 

A szakvizsgálatokat - szükség esetén - a Visontai Hőerőmű rendelője végzi el. A fogorvosi ellátást ugyancsak a Visontai Hőerőművel kötött megállapodás alapján  biztosítják, szintén csak a sürgősségi ellátás keretében.

Nem áll az intézmény alkalmazásában főállású pszichiáter szakorvos sem. Ezt a feladatot részmunkaidős szakemberrel oldják meg, aki hetente, ill. szükség szerint Gyöngyösről jár ki (dr. B.Á. a gyöngyösi Bugát Pál Kórház pszichiátriai osztályának vezetője). Egyébként ő az, aki a beutaláshoz az orvosi javaslatokat adja a polgármesteri hivataloknak, valamint többségében szintén ő volt korábban is a kezelőorvosa a beutalt betegeknek a kórházban. Ez a személyes egybeesés visszás helyzetet teremt, hiszen sok olyan beteg van az otthonban, akiknek pszichés állapotát dr. B.Á.-n kívül - sokszor két évtizede - senki nem ellenőrizte, nem vizsgálta felül.

A vizsgálat azt tapasztalta, hogy a pszichiátriai otthonba történő beutalás alapját képező diagnózis nem írja le megfelelően a beteg valódi állapotát. Ez példával is igazolható (6. sz. eset). A betegek többségét schizophrenia, epilepszia, alkoholizmus diagnózissal utalták be, de van olyan gondozott is, akit M. Charcot vagy pszichopátia diagnózissal helyeztek gondnokság alá. Az alkoholizmus és a M. Charcot diagnózisok önmagukban nem alapozhatnak meg pszichiátriai otthoni beutalást, miután mindkét esetben személyiségzavarról és nem a belátási képességet érintő elmebetegségről van szó. E kétfajta személyiségállapot diagnosztizálása csak más diagnózisokkal kiegészítve alapozhatja meg a pszichiátriai szociális-otthoni beutalást (2. számú eset).  További problémaként jelentkezik, hogy ha a beutaló diagnózis önmagában elfogadható is, a beteg pszichés állapotát nem javítja a pszichiátriai otthoni elhelyezés. Különösen igaz ez azoknál a betegeknél (1. és 6. számú eset), akik pszichózisos állapota aktív pszichiátriai-rehabilitációs kezelést igényelne, s számukra nem elegendő a két-három hetente, havonta, vagy még ritkábban alkalmazott szakorvosi kezelés. 

Külön említést érdemel a betegek gyógyszerelése, amely egyes betegeknél éveken keresztül ugyanannak a gyógyszernek az alkalmazását jelenti. A neuroleptikus gyógyszerek hosszú tartamú alkalmazásával járó veszély, hogy mellékhatásaik egyike-másika akkor sem múlik el többé, ha a beteg abbahagyja a gyógyszer szedését. 
Az otthonban folytatott gyakorlat szerint a pszichiáter szakorvos "szükség esetére" megjegyzéssel rendeli injekció (Haloperidol, Pipolphen, Seduxen, stb.) alkalmazását. Ebben az esetben annak az eldöntése, hogy mikor indokolt a injekció beadása, hogy a beteg valóban olyan állapotban van-e, amely indokolja a "szükség esetére" tartalékolt gyógyszer alkalmazását, a pszichiátriai felkészültséggel nyilvánvalóan nem rendelkező ápoló személyzet megítélésére van bízva. (Lásd: idézetek az eseménynaplókból.) Az otthon anyagi problémáinak enyhítésére hetente adják ki a nővéreknek a gondozottak számára szükséges gyógyszereket. Ha a hét közben elfogy például az altató, akkor sem kapnak utánpótlást, hanem akkor, azon a héten nem adnak a betegeknek többet. 
Mindebből az otthonban alkalmazott pszichiátriai ellátás elégtelensége és korszerűtlensége következtethető, amelyet tovább súlyosít a hospitalizációs szindróma. A vizsgálat tapasztalatai szerint e negatív hatások kiküszöbölésére nem is törekszik az otthon szakszemélyzete. 

A vizsgált intézményben az orvosi ellátás említett hiányosságai miatt nem érvényesül az  Alkotmányban biztosított, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog.  

A betegek elmondták, hogy közülük többen is kék kapszulában lévő orvosságot kapnak a pszichiáter szakorvostól, ami kipróbálás alatt lévő gyógyszer. A kék kapszulát szedő gondozottakat rendszeresen beküldik Gyöngyösre a Bugát pál Kórházba, és vért vesznek tőlük. A gyógyszert a pszichiáter szakorvos, dr. B.Á. rendeli és hatékonyságát is ő ellenőrzi. A vizsgálat során e "gyógyszerkipróbálásról" - annak titkosságára hivatkozva - először nem sikerült többet megtudni a pszichiáter szakorvostól.  Az intézményi egészségügyi kartonokban  a vizsgálat nem találta a betegeknek  és gondnokaiknak a gyógyszerkísérletbe való beleegyező nyilatkozatát.

Az intézmény engedélyezett dolgozói létszáma 1996-ban 95 fő, s a munkakörök mindegyike betöltött. A főnővértől kapott információk szerint a gondozottakkal közvetlenül 60 fő foglalkozik, melyből 40 fő (67%) rendelkezik általános ápolói vagy szociális otthoni ápolói képesítéssel, a jogszabályban előírt 80%-kal szemben. (A fenti számok nem tartalmazzák az igazgatót, a főnővért és a három terápiás foglalkoztatót.) 
Az otthon igazgatója ideg-elme szakápolói és egészségügyi főiskolai (szakoktatói) képesítéssel rendelkezik. Pályáját 1964-ben kezdte segédápolóként, majd 1971-ben szerzett szakápolói és 1980-ban főiskolai végzettséget. Az intézményt 1981 óta vezeti. Végzettsége a jogszabály által megkívánt feltételeknek megfelel, felkészültségéből azonban hiányoznak azok a pszichiátriai, illetve szociális jellegű szakmai ismeretek, amelyek a mentális betegek szociális otthonának vezetéséhez, a rehabilitációs szemléletű, támogató pszicho-szociális környezet és légkör kialakításához szükségesek lennének.
A főnővér szociális ápolói és ideg-elme szakápolói képesítéssel rendelkezik. 1969 óta dolgozik elmeszociális otthonban, az intézményben 1976 óta látja el a főnővéri feladatokat.

Az intézményi dolgozók megoszlása:

- szakorvos				  -  fő
- részmunkaidős szakorvos		  1 fő
- nem szakorvos			  -  fő
- elmeszakápoló			  2 fő
- szakképzett ápoló			42 fő
- segédápoló				23 fő
- adminisztratív dolgozó		  7 fő
- kisegítő (fizikai)			21 fő

A munkatársak feladatait munkaköri leírások szabályozzák. A gazdasági területen a munkaköri leírások személyre szólóak. Az egészségügyi és szociális feladatokat ellátó személyzet esetében külön munkaköri leírása van a szakképzett osztályos ápoló/nőnek, a szakképzetlen osztályos ápoló/nőnek, a gazdasági nővérnek, a munkaterápiás vezetőnek, és a kulturális foglalkozásvezetőnek, valamint a takarítónőnek. 
A vizsgálat tapasztalatai szerint a gondozó nővérek jószándékúak, sokszor hoznak cipőt, ruhát a gondozottaknak, adnak kölcsön pénzt, cigarettát, stb. Műszakonként két nővér van szolgálatban minden épületben (éjszaka csupán egy), amely igen erős szakmai igénybevételt jelent. Minden épületben van egy "pszichiátriai elkülönítést" szolgáló hálós ill. rácsos ágyakkal berendezett helyiség. Itt csengő vagy más jelzőberendezés hiányában, teljesen a gondozók belátására van bízva a gondozott állapotának figyelemmel kísérése. 

A megyében Bélapátfalván működik módszertani csoport, tevékenysége azonban  évente csak néhány fő szakmai továbbképzésére szorítkozik, annak ellenére hogy a 2/1994. (I.30.) NM rendelet 4.§ (2) bekezdése meghatározza a módszertani csoport feladatait.

Az ÁNTSZ-szel való kapcsolat rendszertelen, csupán egyes speciális esetben - különleges sérülés, szalmonella fertőzés - végeztek egyedi vizsgálatot. Az egészségügyi kartonok nem tartalmazzák a TBC szűrővizsgálatok elvégzésének igazolását sem, annak ellenére, hogy a 15/1972. (VIII. 5.) EüM rendelet 30. § (1) bekezdése előírja, hogy az ország lakosságának időszakonként szűrővizsgálaton kell részt vennie, melyet az ÁNTSZ rendel el. A hivatkozott rendelet 30. § (4) bekezdése kimondja, hogy az önkormányzat, munkáltató, szövetkezet, tanintézet stb. vezetője köteles az elrendelt szűrővizsgálatot mindenben (szervezés, szállítás, szűrővizsgálatra kötelezettek megjelenéséről való gondoskodás stb.) támogatni.

Az otthon házirendje tájékoztatást ad arról, hogy az intézményben folyó gondozás magában foglalja az elhelyezést, élelmezést, ruházati és egészségügyi ellátást, valamint az önkéntességen alapuló foglalkoztatást. 

A gyakorlatban a betegek napközben többnyire TV-t nézhetnek a folyosón, ugyanis terápiás foglalkoztatás alig akad az otthonban. A 152 férfi beteg közül mindössze 14 gondozott "terápiás foglalkoztatására" kerül sor. A foglalkoztatás az udvar takarításában, a szennyesruha válogatásában, a tiszta ruha kiadásában és a gondozottak fürdetésében, borotválásában való közreműködésben merül ki. Nyáron valamivel több lehetőség van a munkáltatásra, amikor a kerti termények behordása, tisztítása, előkészítése folyik. A foglalkoztatás munkanapokon napi 3-4 órában történik, amelyet egy főápoló felügyel, aki egyben be is osztja e munkákra az annak elvégzésére kész és alkalmas gondozottakat. Az e munkákért fizetett terápiás jutalom fejenként 200-500 Ft/hó összeget jelentett az elmúlt időszakban.
Az épületeken belül osztályonként két-három beteg végzi a folyosók, lépcsők, szobák felmosását. Díjazásukra viszont nincs keret, ugyanis az intézmény költségvetésében mindössze 10 ezer Ft áll rendelkezésre havonta az összes beteg terápiás jutalmának  kifizetésére. 
A női gondozottak foglalkoztatására a mosodában, az ágyneműk vasalásánál és javításánál kerül sor. 
Mind az épületen belüli, mind az épületen kívüli munkák végzése önkéntes és bármikor abbahagyható. Az említett feladatokat azonban rendszeresen el kell végezni, így csak az olyan megbízható gondozottakat foglalkoztatják, akik ezt folyamatosan is képesek elvégezni. A házirend nem is tartalmazza a munkavégzés feltételeit [2/1994. (I.30.) NM. r. 58. § (3)], helyette csupán azt a már említett tájékoztatást, hogy a foglalkoztatás a gondozás része, amelyen a részvétel önkéntes.

Noha az egyik épület földszintjén 3 foglalkoztató helyiség és egy moziszoba található, hiányzik a gondozottak állapotához illeszkedő terápiás foglalkoztatások kialakítása. Szabadidős tevékenységre 3 ezer kötetes könyvtár van, amit a vizsgálat ideje alatt senki sem vett igénybe. Van még néhány játék - rex, ping-pong, társasjáték - melyeket a kulturális foglalkoztató elmondása szerint mindig ugyanaz a 8-10 ember használ.

Az étkezések helyéről - amely fekvőbetegek kivételével az épületek földszinti társalgó étkezőjében történik - és időpontjáról a házirend tájékoztatja a gondozottakat. A betegek a napi háromszori étkezésből délben és este meleg ételt kapnak. Az étrend hetente egyszer tartalmaz gyümölcsöt vagy süteményt. Szombaton és vasárnap hideg vacsora van. A májkímélő és cukorbeteg diétás étkezést szakorvos rendeli el, a pépes étrendről a gondozott egészségi állapota alapján a főnővér dönt. Diétás nővére nincs az otthonnak. Az ételt a Hőerőműből szállítják, miután az épületekben csupán tálaló konyhák találhatók. A kapott tájékoztatás szerint, felügyelettel a betegek is használhatják a konyhákat, ám erre utaló jeleket a vizsgálat nem tapasztalt. A gondozottak elmondása szerint az élelem rossz és kevés. "Vacsorára csontszilánkos volt a rizs és pépeset nem küldtek, a pulyka csupa csontszilánk volt, ehetetlen" - jelzi egy idézet az eseménynaplóból. Akinek nincs pénze pótlásra és éhes, az zsíros kenyeret kaphat a két étkezés között. A betegek gyakran az erdőből szedett gombát - amit senki sem ellenőriz - sütik illetőleg főzik meg, általában a kertben nyílt lángon.

Az intézmény gondozásra szolgáló hat épületében szintenként 25-35 fős egységeket alakítottak ki. Egy-egy szobában legfeljebb 4-5 beteg kerül elhelyezésre, de van néhány egyszemélyes szoba is. Egy gondozottra maximum 6 négyzetméternyi lakószoba jut. Van olyan szoba, ahol mosdó is található, de a szobák többségében az ágyakon és éjjeliszekrényeken kívül más bútor, felszerelési tárgy nincs. Az épületeken belül szintenként 3-3 WC és 2-2 kád illetőleg zuhany van. A fürdőhelyiségek állapota rendkívül lepusztult, elhanyagolt. Az egyik női épület mosdóhelyiségében négyzetmétereken hiányzik a csempe, csak a fekete fal látható. 

A gondozottak életkorából adódóan is szükséges az intézeten belüli akadálymentes közlekedés megteremtése. A főnővértől kapott információk alapján az akadálymentes közlekedés a mozgáskorlátozottak számára is biztosított, mert négy betegtoló kocsi, és minden épületben egy szoba-WC áll rendelkezésre. A vizsgálat idején - az igazgatósági épületben lévő raktárban kb. 6 db gyári csomagolású - azaz használatba nem vett - tolókocsi volt. 

A fentiek megerősítik, hogy az Alkotmányban biztosított, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog az intézményben nem érvényesül.

A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog

A gondozottak általában határozatlan időre szóló önkormányzati beutaló határozattal érkeznek az intézetbe. Ez a gyakorlatban végleges, halálig szóló beutalást jelent. Az otthon kilátástalan végállomás jellegét jelzi, hogy csak egy-egy gondozott halála után tudnak újabb beteget fogadni. Az intézetből való önkéntes eltávozás rendkívül ritka (2. sz. eset), ami a pszichiátriai gondozási lánc, hálózat hiányából is adódik. Még állapotváltozás esetén sincs igazán kiút, amelyet az is bizonyít, hogy az elmúlt évben 37 új beteg érkezett, s mindössze 12 gondozott gondozása szűnt meg, 24 beteg pedig elhalálozott. A halálozási arány rendkívül magas, ami csak részben magyarázható az idősek nagy számával, inkább a bezártságnak, a külvilággal való kapcsolattartás és terápiás foglalkoztatás hiányának, a tétlenségre kárhoztatásnak, valamint a nem megfelelő egészségügyi ellátásnak a következménye.  

1995. január 1. és 1996. március 5. között a gondozottak mindössze 13,9%-a volt egy napnál hosszabb ideig távol az otthontól, s közülük is összesen 10 fő volt ez időszak alatt egy alkalomnál többször eltávozáson. Ez természetesen a hozzátartozók fogadókészségét is jelzi, ugyanis hosszabb tartamú (2-20 nap) eltávozásra csak akkor engedik a gondozottat, ha a gondnok írásban felelősséget vállal érte. Az eltávozási engedélyen az otthon azt is feltünteti, hogy milyen gyógyszereket kell szednie a gondozottnak és a megfelelő mennyiséggel el is látja. Noha a hozzátartozók fogadókészsége is hagy némi kívánnivalót maga után, az otthon sem ösztönzi a rendszeres kapcsolattartást. A látogatás rendjét, az esetleges járványokat kivéve, nem korlátozzák, de a látogató éjszakai elhelyezésére az intézményen belül nincs lehetőség. Az otthon tömegközlekedéssel nehezen, többszöri átszállással közelíthető meg. 

Az intézet házirendje tartalmazza a ruházattal, textíliával való ellátás, tisztítás, javítás rendjét, mely szerint az ágynemű és fehérnemű cseréje folyamatosan, szükség szerint történik. A felsőruházat vegytisztítása ugyancsak szükség szerint történik. Rendkívül rossz az intézmény ruházattal, textiliával való ellátása. A jogszabályban meghatározott mennyiségek helyett csupán 3 fehérneműt, 2 hálóruhát, összesen mintegy 3 felső ruházatot és 2 lábbelit  tudnak biztosítani. Továbbá 4 váltás lepedőt, 3 váltás ágyneműt és 2 váltás törölközőt kaphatnak a gondozottak. Említésre érdemes, hogy sok helyiségben egyetlen törölközőt, váltás ruhát, cipőt sem láttak a vizsgálók. A házirend fogalmazása szerint tisztálkodási szerekkel szükség szerint látják el a gondozottakat, a gyakorlatban a napi higiénés cikkekkel való ellátást - egészségügyi betét, WC papír, szappan, sampon, fogkefe, fogkrém - csak  külön kérésre biztosítják.

Az SZMSZ szerint az otthon szervezete két fő részre tagozódik, a gondozási részlegre és a gazdasági műszaki részlegre. A szabályzat szerint a részlegek további csoportokból állnak. Sajnálatos módon éppen a gondozási részleg az, amely a valóságban nem különül el sem egészségügyi, sem mentálhigiénés csoportra, a szakdolgozók, segédápolók és kisegítők közvetlenül a főnővér irányításával végzik munkájukat. Foglalkoztató nővéri feladatokkal három  gondozót - két szakdolgozót és egy segédápolót - bíztak meg. A gyakorlatban azonban ez már csak két főt jelent, a harmadik foglalkoztató nővér szabadidős foglalkoztatást végez. Az intézményben szociális nővért sem alkalmaznak, noha a pszichiátriai otthon szakmai profiljához elengedhetetlen lenne szociális szakismerettel rendelkező munkatárs alkalmazása. A gondozottak ügyeivel a főnővér és az általános adminisztrátor foglalkozik. Van egy külön alkalmazottuk, aki rendszeresen bejár Gyöngyösre az önkormányzat alkalmazásában álló hivatásos gondnokhoz. Ez a hivatásos gondnok a gondnoka az intézmény lakói kb. felének, vagyis 150 betegnek. 

A vizsgálat egyéb megállapításai

Az intézmény szervezeti és működési szabályzatát az intézmény igazgatója a közalkalmazotti tanács elnökével egyeztetve készítette el, s az 1994. január 1-jén lépett hatályba. Az SZMSZ szerint az otthon fenntartója a Heves Megyei Önkormányzat Hivatala Egészségügyi és Szociális Iroda. Az SZMSZ szövegezése a Szociális törvény 2.§ és 88.§-aira tekintettel pontosításra szorul, ugyanis az említett törvényhely csupán a megyei önkormányzatok - s nem azok szervei további belső egységének - hatáskörébe utalja a szakellátó intézmények fenntartását. Ennek megfelelően az otthon fenntartójának pontos megnevezése: Heves Megyei Önkormányzat.

A pszichiátriai otthon házirendje az intézményi jogviszony megszüntetése kezdeményezésére ad lehetőséget
a) a gondozott egy hétnél hosszabb ideig tartó indokolatlan távolléte, valamint 
b) a házirend súlyos megsértése esetén.
A Szociális törvény 100.§-ában foglaltakhoz képest - amely megállapítja az intézményi jogviszony megszűnésének illetőleg megszüntetésének eseteit - a házirend előző a) pontban említett rendelkezése a törvény szövegétől eltérve bővíti a megszüntetetés kezdeményezésének lehetőségét, ezt "automatikusan" a házirend súlyos megsértéseként értelmezi.

Az otthon házirendje nem szabályoz néhány olyan kérdést, amelyet különböző jogszabályok a rendelkezési körébe utalnak. Igy hiányzik a dolgozókkal való kapcsolattartás rendjének szabályozása [2/1994. (I.30.) NM. r. 3.§ (3)]; a foglalkoztatásban közreműködő személyek díjazásának mértékét meghatározó rendelkezés [2/1994. (I.30.) NM.r. 58.§ (1)]; az intézetbe való visszatérés rendjének szabályozása [2/1994. (I.30.) NM. r. 65.§ b)]; valamint az, hogy milyen esetekben szükséges a készpénzt - pénzintézetben - betét formájában megőrizni [2/1994. (I.30.) NM. r. 62.§]. A pszichiátriai otthon házirendje kategórikusan megtiltja az esetenkénti alkoholfogyasztást az otthon területén, mely rendelkezés korlátozóbb, mint amelyet az eseti alkoholfogyasztás szabályozását előíró 2/1994.(I.30.) NM. rendelet 65.§ g) pontja megkíván.

Összefoglalva: a Heves Megyei Önkormányzat Visontai Pszichiátriai Otthona fizikai adottságaiban emberhez nem méltó körülményeket teremtő, igazi totális intézmény. A gondozottak érdekeinek és jogainak védelmét semmilyen fórum nem biztosítja, mivel a legalapvetőbb demokratikus megoldások is hiányoznak az otthon életéből. A szakmai tevékenység alacsony színvonala a gondozottak teljes kiszolgáltatottságát eredményezi, amelyet erősít a hálóságy és egyéb büntetési formák szabályozó eszközként való használata, s ennek következtében az otthon tevékenysége csupán a gondozott személyek őrzésére korlátozódik. Az intézmény, mind az elhelyezésre szolgáló épületek állapota, mind pedig a dolgozók szemlélete és szakmai felkészültsége szempontjából megérett a megszüntetésre. Reális esély a minőségi változtatásra nincs.

A vizsgálat alkotmányos visszásság gyanúját észlelte a betegek által említett gyógyszerkísérlet vonatkozásában, tekintettel arra, hogy a kísérletet végző szakfőorvostól nem kapott megfelelő információt illetőleg nem találta a betegeknek és gondnokaiknak a kísérletbe való beleegyező nyilatkozatát az intézményi egészségügyi anyagokban.

Az Alkotmány 54.§ (2) bekezdése szerint különösen tilos emberen hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni.. Az Egészségügyi törvény és a gyógyszerkészítmények törzskönyvezéséről és a törzskönyvbe bejegyzett gyógyszerkészítmények forgalomba hozataláról szóló 13/1987. (VIII.19.) EüM rendelet vonatkozó szabályai szerint a vizsgálati készítmények emberen történő vizsgálata az Országos Gyógyszerészeti Intézet engedélyével történhet. Az említett alkotmányos visszásság gyanújának jelentősége miatt a vizsgálat befejezése előtt tájékoztatást kértem az Országos Gyógyszerészeti Intézettől a kísérletről. Az Országos Gyógyszerészeti Intézet válaszában tájékoztatott, hogy 1995. március 19-én 7 gyógyintézmény, köztük a gyöngyösi Bugát Pál Kórház részére - azon belül dr. B.Á. nevére - engedélyezték a nevezett készítmény vizsgálatát, az Egészségügyi Tudományos Tanács illetékes szakbizottsága által jóváhagyott vizsgálati terv szerint. Az engedély lehetővé teszi járóbetegek, vagyis a visontai otthon gondozottainak bevonását is. Az Országos Gyógyszerészeti Intézet főigazgatója tájékoztatott továbbá arról is, hogy az általuk engedélyezett gyógyszervizsgálatok ellenőrzésére joguk van, ezt megkeresésemre időben előbbre hozzák és eredményéről értesítenek.

Az ügyben külön vizsgálatot rendeltem el, mely keretében megállapítottam, hogy a Heves Megyei Önkormányzat Pszichiátriai Otthonából, Visontáról összesen kilenc beteg vesz illetőleg vett részt a kísérletben. Közülük két személy áll cselekvőképességet korlátozó, hét személy cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt. A kísérlet a betegekkel, mint járóbetegekkel történik, ezért nem találhatóak az otthonban az egészségügyi anyagokban a beleegyező nyilatkozatok. (Az intézet igazgatója a kísérlet megkezdése előtt a fenntartó önkormányzatot a kísérlet engedélyezéséről tájékoztatta és egyben jelezte, hogy ahhoz a betegek és gondnokaik beleegyezése szükséges. Ezt a feltételt a fenntartó önkormányzat hivatalának illetékes osztálya dr. B.Á.-nak küldött levelében megerősítette.)
A Gyöngyösi Bugát Pál Kórházban a gyógyszerkísérlet dokumentációjában minden egyes beteg és gondnoka belegyező nyilatkozata - az előírásoknak megfelelően - megtalálható. A betegek és gondnokaik a gyárnak a készítményre vonatkozó tájékoztatóját is megkapták. A gyógyszerkísérletre magyarországi törzskönyvezés céljából került sor. A kísérlet engedélyezését kérő gyógyszergyártó cég képviselője minden hónapban egy alkalommal, 1996. február 20-án a pedig a gyógyszergyár termékfelelőse tartott egy átfogó ellenőrzést.

A vizsgálat a gyógyszerkísérlet vonatkozásában alkotmányos visszásságot nem állapított meg.

Ajánlások

1. A vizsgálat megállapításai alapján kezdeményezem, hogy a Heves Megyei Közgyűlés Elnöke terjessze a jelentést a fenntartó Heves Megyei Önkormányzat elé azzal az ajánlással, hogy a vizsgálat megállapításai és a vonatkozó jogi előírások alapján döntsön -  az 1990:LXV. tv. 9.  § (4) és 103. § (1) c) pontjában foglalt át nem ruházható hatáskörében - a Visontai Pszichiátriai  Betegek Otthonának megszüntetéséről, annak függvényében, ahogy a feladatellátást és az intézmény megszüntetésével összefüggő egyéb feltételeket (pl. füzesabonyi beruházás átadása) biztosítani tudja.

2. Az intézmény megszüntetésére vonatkozó döntéstől függetlenül kezdeményezem a megállapított alkotmányos visszásságok és jogszabályba ütköző gyakorlat haladéktalan megszüntetésére vonatkozó fenntartói intézkedést. Javaslom, hogy a fenntartó megyei önkormányzat gondoskodjon :

- a házirendnek a  jogszabályi előírások szerinti módosításáról, kiegészítéséről az alábbiak szerint:
a) a bejelentést követően mennyi idő elteltével szűnik meg az intézményi jogviszony,
b) a személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összegének meghatározása,
c) a dolgozókkal való kapcsolattartás rendje,
d) a foglalkoztatásban közreműködők díjazása,
e) az intézetbe történő visszatérés rendje,
f) mely esetekben szükséges a készpénzt - pénzintézetben - betét formájában megőrizni,
g) az esetenkénti alkoholfogyasztás rendje;

- a gondozottak tulajdonhoz való alkotmányos jogai érvényesülése feltételeiről:
a) zsebpénz saját rendelkezésre bocsátásáról,
b) a gondozott bevitt ruházata használatának lehetővé tételéről,
c) zárható szekrény biztosításáról minden lakó számára;

- az emberi méltóság alkotmányos jogának tiszteletben tartásáról:
a) a magánélet lehetőségének biztosításáról,
b) elkülönített WC-k kialakításáról,
c) a fürdőhelyiségek rendszeres használatának lehetővé tételéről,
d) a szabad mozgás lehetőségének biztosításáról,
e) a különböző büntetések megszüntetéséről,
f) a jogszabályban előírt előgondozás megszervezéséről;

- a kérelemhez és panaszhoz való jog lehetősége személyi és tárgyi feltételeinek biztosításáról;

- a legmagasabb testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog megvalósulásának feltételeiről:
a) a jogszabályban  előírt orvosi ellátás biztosításáról,
b) a szakszerű gondozás személyi feltételeinek biztosításáról;

- a szociális ellátáshoz és biztonsághoz való jog érvényesülése feltételeinek biztosításáról:
a) a jogszabályban meghatározott mennyiségű ruházattal és egyéb higiénés cikkekkel való ellátásról,
b) az elhelyezés feltételeinek javításáról,
c) a külvilággal való kapcsolattartás segítéséről,
d) a gondozottak foglalkoztatásáról;

- az intézmény jogszabályi előírások szerinti működése folyamatos és fokozott ellenőrzéséről; továbbá

- vizsgálja ki az intézményben a gondozottakkal szembeni büntetési gyakorlatért való személyi felelősséget, szükség szerint kezdeményezzen felelősségrevonást.

Esetek:

1. számú eset:

Az Érdekképviseleti Fórum tagjává "választott" 44 éves D.I. 1988. óta van a pszichiátriai otthonban. A krónikus elmeosztályon kezelték, majd annak megszűnésekor került át az elmeszociális otthonba. Ez a gyakorlatban azt jelentette, hogy a belső kerítés túloldalán lévő épületek valamelyikéből átkerült az innenső oldali épületek egyikébe. Orvosi felülvizsgálata az áthelyezéskor nem történt meg. Gondnoka jelenleg is az édesanyja. A gondozás alapjául szolgáló diganózis: Schizofrénia paranoides (295.3.). D.I. 1978. óta változatlanul ugyanazt a Haloperidol nevű neuroleptikus gyógyszert szedi. A beteg megállapított belgyógyászati betegsége (Hypertrophias cardiomyopatia), akár az évtizedes gyógyszerszedés következménye is lehet. A háziorvos egészségi állapotát rendszeresen ellenőrzi, több alkalommal küldte EKG, cardialis-echo vizsgálatokra. Belgyógyászati kezelése állandó, időnként az orvos ellenőrzi, s panaszaitól - fáradékonyság, szívtáji fájdalmaik - függően változtatja.

2. számú eset:

Sz-né gondnokául fiát nevezték ki, aki hosszabb időn keresztül Angliában tartózkodott. E helyzet következtében gyakorlatilag az elvált férje kezelte Sz-né pénzét, akivel a kapcsolata gyűlöletteli volt. A gondozottat amorális pszichopátia, alkohol és drog dependencia, encephalopathia, valamint promiscuitas diagnózissal utalták be az otthonba. Sz-né intézeti gondozása alatt a volt férje eladta a saját lakását, s az ő lakásába költözött, aminek következtében a gondozottnak nem volt hol tartózkodnia az otthonból történő ideiglenes eltávozása ideje alatt. Volt férje 3 hónapja meghalt, ezután SZ-né maga indította el saját felmentését a gondnokság alól, aminek sikerében nagyon bízik. Az egyik orvosi vélemény megállapítja, hogy nem indokolt a gondnoksága, és önálló életvitelre képes. Azt tervezi, hogy a saját lakásába költözik, és ígérete van arra, hogy az Angliában élő bátyja támogatni fogja. 
Sz-né erőfeszítéseinek az otthonból történő megszabadulása, és a gondokolti helyzetből történő felszabadulása érdekében tett erőfeszítése látszólagosan sikeresek. A gyakorlati tapasztalatok azonban azt mutatják, hogy a teljesen támasz nélkül álló személyek önálló életlehetőségeik kialakítását működő pszichoszociális ellátórendszerek nem támogatják.
Sz-né esete is azt mutatja, hogy nem kapott semmiféle segítséget. Egyedül intézett mindent, a "segítség" csupán annyi volt, hogy sem a gondnoka, sem az intézet nem akadályozták elképzeléseit. 

3. számú eset:

1989. augusztusában a helyi önkormányzat A.E. ideiglenes gondnokául kirendelte az édesapját, aki egy hónappal később kérte fia elmeszociális otthoni elhelyezését. 1990. júniusában a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte A.E.-t. 1990. júniusában az önkormányzat beutalta A.E.-t a visontai pszichiátriai otthonba. 1992. júliusában a gondnokul rendelt édesapa halála miatt, új gondnokot rendeltek A.E. mellé. 1993. június 16-án a szakértői bizottság felülvizsgálta A.E. elmeszociális otthoni gondozásának szükségességét, s az elhelyezést 2 évi határozott tartamban látta indokoltnak. 1993. június 21-én a pszichiátriai otthon igazgatója határozatot hozott a személyi térítési díj megállapításáról, majd 1993. szeptember 27-én levélben értesítette az A.E.-t beutaló önkormányzat polgármesterét arról, hogy a felülvizsgálat értelmében határozott ideig tartó beutaló határozat meghozatalának szükségessége merült fel. Miután az önkormányzat nem válaszolt az otthon vezetőjének értesítésére, 1994. május 16-án ismét megállapításra keült a személyi térítési díj. Majd 1995. május 10-én ismételten határozat született A.E. személyi térítési díjának megállapításáról.
A szakértői bizottság által meghatározott 2 éves időtartam már 1995. évben letelt, az arra illetékes önkormányzat azonban elmulasztotta a határozott időre beutaló határozat meghozatalát, így a szakmai döntés figyelmen kívül maradt és marad.

4. számú eset:

1984. június 11-én. a városi gyámhatóság A.A. gondnokául kirendeli az édesanyját. 1991.május 3-án a gondok kérte A.A. szociális otthonba történő elhelyezését, az A.A.-t kezelő kórházi osztály vezetője azonban A.A. elmeszociális otthoni elhelyezését  javasolta, amelynek alapján az önkormányzat azév júliusában be is utalta A.A.-t. A pszichiátriai otthoni beutaló határozat 1991. augusztus 26-án emelkedett jogerőre. 1991. október 17-én született meg a beutaló határozat elhelyező záradéka, amely a Visontai Pszichiátriai Otthont jelöli meg a gondozás helyeként, s felhívta A.A.-t arra, hogy a helyet 15 napon belül foglalja el. 1992. május 21-én a  polgármesteri hivatal állapította meg a gondozási díjat, amely ellen a gondnok élt fellebbezéssel. 1992. június 30-án a gondozási díj ellen bejelentett fellebbezést  elutasították. A következő év június 7-én ismételten megállapították a személyi térítési díjat. 1993. június16-án a Szakmai Felülvizsgálati Bizottság megvizsgálta A.A. elmeszociális otthoni gondozásának szükségességét, s a gondozás időtartamát 3 évben látta indokoltnak. 1993. szeptember 27-én a pszichiátriai otthon vezetője értesítette a beutaló hatóságot a szakértői bizottság döntéséről. Az értesítést követően 1993. november 29-én a polgármesteri hivatal 3 évre változtatta A.A. beutalásának időtartamát, s alig egy fél évvel később, 1994. május 10-én  hozzájárult ahhoz, hogy a gondnok az A.A. tulajdonában álló házas ingatlant értékesítse, s elrendelte, hogy a befolyt vételárat fenntartásos betétkönyvben helyezzék el. Az időközben a visontai pszichiátriai otthonban gondozott A.A. után fizetendő térítési díjat 1994. május 16-án, majd a következő évben 1995. május 10-én is megállapította az otthon igazgatója.
Konklúzióként megállapítható, hogy bár a polgármesteri hivatal meghozta a 3 éves határozott időtartamú beutalásról szóló határozatot, s ekként a szakmai felülvizsgálat megállapításainak eleget tett, a határozott időtartamú gondozás időtartama ezév májusában letelt, de a gondozottnak immár nincs hova mennie, ugyanis a lakását időközben - szintén önkormányzati jóváhagyással - értékesítették.

5. számú eset:

1977. október 28-án a községi Tanács VB Szakigazgatási Szerve az édesapa, id. D.ZS.  - a határozat indokolása szerint, a Városi Tanács VB. Igazgatási Osztály Gyámhatósága által kirendelt gondnok - kérésére, az ideg-elme szakorvos javaslata alapján, D.ZS.-t elmebetegek szociális otthonába utalta. 1977. november 8-án a Megyei Tanács VB Egészségügyi  Osztálya a Visontai Elmebeteg Szociális Otthont jelölte ki az elhelyezésre. D.ZS. 1977. november 15-én érkezett meg az intézménybe. 1980. február 13-án az intézményvezető jelezte a Városi Tanács VB. Igazgatási Osztálya vezetőjének, hogy a náluk lévő iratanyagból hiányzik a gondnok kirendelő határozat. Ezt megkeresésükre id. D.ZS. - annak hiánya miatt! - megküldeni nem tudta. 1981-ben a Megyei Tanács VB. Járási Hivatala keresetet indított D.ZS. ellen, cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezés iránt. A Járásbíróság 1981. novemberében és decemberében tartott tárgyalásaira megidézte az alperest. Helyette mindkét esetben az intézmény vezetője válaszolt, hogy egészségi állapota miatt D.ZS. a tárgyaláson megjelenni nem tudott. Az 1981 december 30-án lefolytatott igaszságügyi orvosszakértői vizsgálat alapulvételével - alperes személyes meghallgatása nélkül - D.ZS.-t a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte, s a bíróság ítélete 1991. február 1-jén jogerőre emelkedett. 
D.ZS.-t több mint 4 évig korlátozták szabadságában anélkül, hogy annak jogi feltételei fennálltak volna.

6. számú eset:

R.L. 41 éves, a magyar politikai pszichiátria egyik jelentős alakja. 1993-ban végezték el igazságügyi elmeszakértői vizsgálatát. 1995. szeptember 19-én a II. fokú bíróság (új elmeorvosszakértői vizsgálat elrendelése nélkül) cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezte őt, majd 1995. október 18-án hivatásos gondnokot rendelt ki számára. R.L.-t 1995. december 1-jén utalták be a Visontai Pszichiátriai Otthonba. A határozat indokolásában szerepel egy hivatkozás dr. B.Á. szakvéleményére, aki 10 év alatt 8-10-szer kezelte R.L.-t: "amennyiben otthoni felügyelete nem megoldható, öt éves időtartamra elmeszociális otthonba helyezhető." Ugyancsak a beutaló határozat indokolása tartalmazza, hogy a gondnok kérte R.L. elmeszociális otthonban történő elhelyezését.
1996. február 5-én R.L.-t a rendőrök megbilincselve szállították be Visontára, ugyanis megpróbált elszökni a beutalást foganatosító rendőrök elől. "Renitens" magatartása miatt az otthonban azonnal hálóságyba tették. A hálóságyból egy hónappal később szabadul, közvetlenül az OBH vizsgálat előtt, a kapott magyarázat szerint azért, mert kellett a helye másnak.
R.L. diagnózisa Schizofrénia paranoides chr. 295.3., amelynek gyógykezelésére két hetente 2 amp. Haloperidol decanoat-ot alkalmaztak. R.L. kábulttá vált a gyógyszertől, alig forgott a nyelve, szája kiszáradt, végtagjai merevvé, arca mimikátlanná vált. Ezek a tünetek az OBH vizsgálat idején is észlelhetők voltak. 
A kórelőzmény és a személyes beszélgetés alapján bizonyos, hogy R.L. súlyosan beteg, kóros személyiség, akinek állapota azonban nem stagnál, hanem jelentős változásokat mutat. Környezetéhez  alkalmazkodni, beilleszkedni nem tud, politikai események (választás stb.) hatására pszichésen dekompenzálódik. Gondnokság alá helyezése és elmeszociális otthoni beutalása annak a következménye, hogy kb. két évig gyógyszermentes - kezeletlen - állapotban volt. R.L.-nek tehát tartós és korszerű kezelésre volna szüksége, amely ötvözi a gyógyszeres kezelést a pszicho- és szocioterápiával. Ezt Visontán nem kapja meg.

3. Fővárosi Önkormányzat Pszichiátriai Betegek Otthona Zalaapáti
A vizsgálat ideje: 1996. március 26-27.

A Fővárosi Önkormányzat fenntartásában működő Pszichiátriai Betegek Otthona Zalaapáti alapfeladatát a Fővárosi Önkormányzat képviselő-testületének 300/1994.(III.24.) sz. határozatával jóváhagyott Alapító Okirat határozza meg. 

A vizsgált pszichiátriai betegek otthona Budapesttől 200 km-re, Zalaapáti község központjában, az egykori bencés rendház épületében és több kisebb melléképületben működik. Az 1950. évi kisajátítást követően előbb időskorúak, később értelmi fogyatékosok otthonaként működött. 1960. évben nyerte el jelenlegi profilját - önálló életvitelre nem képes, nem veszélyeztető állapotú pszichiátriai betegek ellátására, ápolására, gondozására szolgáló intézményként.  

Az otthon Szervezeti és Működési Szabályzata szerint 201 fő elhelyezésére szolgál. A valóságban 206 ággyal működik. 1996. márciusában is 206 gondozott élt az intézetben, 102 férfi és 104 nő. Az ápoltak átlagéletkora 59 év (nőknél: 63, férfiaknál: 55 év). A férőhelyek számának megnövelését azért alkalmazzák, mert az ügyintézés lassúsága miatt a férőhely megüresedése és az új lakó megérkezése között sokszor hetek telnek el. A zalaapáti otthon várólistáján jelenleg 83 fő szerepel (27 férfi és 56 nő), s a legrégebbi kérelem három éves.

Az otthonba - mivel fővárosi intézmény - a Főváros 23 kerületének önkormányzatai utalják a gondozottakat, ezek mindegyikével van az intézetnek együttműködési megállapodása. A soron kívüli beutalásról is a kerületi önkormányzatok határoznak. Az igények halmozódását jelzi, hogy az alábbi kategóriák alakultak ki a beutalás gyorsítására: 1. sürgős, 2. soron kívüli, 3. sürgősséggel soron kívüli, 4. méltányossággal soron kívüli. A várólista hosszúsága azonban azt is mutatja, hogy ezeknek a megjelöléseknek túl nagy jelentőségük  immár nincsen. (A főváros területén összesen 2300 olyan várólistán szereplő személy van, akik idősotthoni, értelmi fogyatékos otthoni, vagy pszichiátriai gondozó otthoni elhelyezésre várakozik, ezen belül 230 beteg vár pszichiátriai otthoni elhelyezésre.) A betegek az otthonba a beutalási kérelemmel, beutaló határozattal, szakorvosi jelentéssel, és - ha előtte közvetlenül kórházi kezelés alatt voltak, ami igen gyakori - zárójelentéssel érkeznek.

A pszichiátriai otthon szakmai felügyeleti és szupervíziós vizsgálatait évente négyszer a Fővárosi Önkormányzat Szociálpolitikai Ügyosztálya, általános-, cél-, és utóvizsgálat formájában végzi el. A legutóbbi vizsgálatot a Főpolgármesteri Hivatal Szociálpolitikai Ügyosztályának vezetője által felkért  szakértői csoport 1995. tavaszán végezte el. A Fővárosi Módszertani Szociális Otthon közreműködött a vizsgálatban. Ezen kívül külön végeznek pénzügyi-gazdasági és esetenként az épületek műszaki állapotára vonatkozó ellenőrzést.  Három éve a Fővárosi Közgyűlés Kisebbségi, Emberi jogi és Vallásügyi Bizottsága is vizsgálatot végzett az otthonban, erről azonban az intézet vezetése írásos tájékoztatást utólag sem kapott. 

A vizsgálat alkotmányos jogokat érintő megállapításai

A tulajdonhoz való jog

Az otthon házirendje szerint az intézmény csak a pénztárban, elismervény ellenében leadott értéktárgyakért és pénzeszközökért vállal felelősséget. A házirend a jogszabályi előírások ellenére nem tartalmazza az átvett készpénz betétben történő elhelyezésének szabályait, valamint a személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összegét - az is igaz azonban, hogy a pénzkezelési szabályzat mindkét kérdést részletesen rendezi. Ennek megfelelően a gondozottak pénzének kezelésére vonatkozó szabályokat a letéti, pénzkezelési, valamint a házipénztári szabályzat rögzíti, viszont nem tartják nyilván a gondozottaknak a személyes nyilvántartású letét kezelésére vonatkozó kérelmét.

A 203 fő gondozott közül mindössze 31 kezeli teljesen önállóan a nyugdíját, járadékát, munkajutalmát, vagy a zsebpénzét. Azok a gondozottak, akik a szakszemélyzet megítélése szerint nem tudják a pénzüket beosztani, vagy tartani lehet attól, hogy más ápoltak elveszik tőlük, azt nem egyösszegben, hanem részletekben kapják kézhez. A harmadik csoportba tartozó személyek pénzét a terápiás nővér kezeli. E két utóbbi kategóriába tartozik a gondozottak döntő többsége: 172 fő (83 nő; 89 férfi). 
A pénzüket nem önállóan kezelő gondozottak számára érkező összegeket a terápiás nővér betegenként külön-külön, jól áttekinthető rendben, és folyamatosan vezetett füzetben tartja nyilván. A részösszegek átvételét a gondozott és a nővér aláírásukkal igazolják. Azok a gondozottak, akiknek a pénzét a terápiás nővér kezeli, szintén a terápiás füzetben nyilvántartott összegből vásárolhatnak a büfében, úgy, hogy a vásárlás után a terápiás nővér egyenlíti ki a számlát, majd az áru átadását, illetve átvételét a beteg és a nővér aláírásával igazolja. A betegszobán lakó, ágyhoz kötött ápoltak részére történő vásárláskor, az áru megvásárlását, illetve a beteg számára történő átadását a füzetben a bolt eladója, a füzetkezelő nővér és az osztályos nővér együttesen igazolják aláírásukkal. 

Annak a figyelemmel kísérése is a terápiás nővérek feladata, hogy a gondozottnak a terápiás füzetben vezetett "kisszámláján" elegendő pénze van-e (ez a gyakorlatban kb. 6 ezer Ft), s ha az összeg fogytán van, jelezzék a főnővérnek a pótlási igényt. Amennyiben a gondozott letéti számláján rendelkezésre áll az összeg, akkor a terápiás füzetben vezetett számlát "feltöltik", ha a gondozott letéti számláján nincs elegendő pénz, jelzik azt a gondnokának.

A vizsgálat a terápiás nővérek által vezetett pénzkezelési füzetet minden vonatkozásban rendben találta, minden vételezésnél megvoltak a szükséges aláírások. Mindezzel együtt az a tény, hogy bizonyos esetekben a gondnok helyett a gondozó ítéli meg melyik gondozott nem alkalmas készpénzkezelésre, aki így maga nem kaphatja meg a neki járó zsebpénzt,  továbbá, hogy a gondozó "újraelosztja" a kezelésébe adott pénzt, sérti a gondozott állampolgárok tulajdonnal való rendelkezési jogát, amelyet az Alkotmány  biztosít. Ez a gyakorlat ellentmond a Polgári Törvénykönyv 14.§ (2) és a 18.§ (2) bekezdéseiben foglaltaknak is, amelyek még a korlátozottan cselekvőképes, illetőleg cselekvőképtelen személyek által a mindennapi életben tömegesen előforduló, csekély jelentőségű szerződések megkötéséhez sem követelik meg a törvényes képviselő hozzájárulását. 

Az otthon házirendje szerint az intézet csak a pénztárban, elismervény ellenében leadott értéktárgyakért és pénzért vállal felelősséget. A gondozottaktól érték- és vagyonmegőrzésre átvett tárgyakról készült letéti ívet (bár csak két gondozottnak van letétje) az igazgató és a főkönyvelő írja alá, két tanúval azonban nem hitelesítik. Az értéktárgyakat lezárt borítékban a páncélszekrényben őrzik, amelyhez két kulcs van, az egyik a pénztárosnál, a másik az igazgatónál, mindkettő lezárt borítékban. 

A nagyobb összegű készpénzzel érkező gondozottak pénzét az otthon betétben helyezi el - bár ennek szabályozását a házirend nem tartalmazza. Egyik-másik ápoltnak nagyösszegű betétje van, amelynek elköltése - az otthon szakszemélyzetének elmondása szerint - gyakran képezi vita tárgyát a gondnokkal. Hasonló jelenség figyelhető meg itt is, mint a vizsgálatba bevont többi intézménynél, hogy a gondnok - a jövendő örökség reményében - "spórol" a gondozott pénzével.
A nagyobb bevásárlásokat (ruha, cipő) a gondnok hozzájárulásával az otthon intézi. Rendszerint a nővérek mennek el a gondozottal vásárolni, s a vásárolt dolgokat vagy a gondozott szekrényében helyezik el, vagy külön listán tárolják.

Az élethez és emberi méltósághoz való jog

Az otthon főépülete régi. A gondozottak (a kezelő személyzet általános szóhasználatával: a lakók) elhelyezésére szolgáló épületegyüttes nem mindenben felel meg az intézmény profiljának. A régi rendházépület 130 önmagát többé-kevésbé ellátni képes, nem inkontinens beteg elhelyezésére szolgál. Az épület korszerűtlen, a szobák igen zsúfoltak - nem ritka a 12 személy elhelyezésére szolgáló helyiség sem. További kedvezőtlen körülmény, hogy a szobák többsége egymásba nyílik. Így van olyan helyiség is, ahol 16 személy lakik gyakorlatilag egy légtérben, egymás szobáin keresztül közelítve meg az ágyukat. 

A szobákban egy-egy gondozottra igen kevés, kb. 4 négyzetméternyi lakótér jut, ennek megfelelően a felszereltség is igen korlátozott. Minden gondozottnak van éjjeliszekrénye, amely azonban nem zárható, és - az egy szobában lévő ágyak nagy száma miatt - nem mindig helyezhető el a gondozott ágya mellett. Bár az otthon vezetése jelentős energiát fordít arra, hogy a szobák lakályosak legyenek, a vizsgálat nem észlelt kitett tárgyakat a kisszekrényeken. Magyarázatként az otthonban szokásos lopást említették. A folyosón helyezték el a gondozottak zárható ruhásszekrényeit, de az állandósult helyhiány miatt nagy gond a betegek személyes holmijainak tárolása. A gondozó személyzet három havonta tart szekrényvizitet a zárható szekrényekben (nyáron gyakrabban), mert a betegek sokszor romlandó ételt is elzárnak. Kisszekrény vizitet gyakrabban tartanak. 

A gyakorlati tapasztalatok szerint a pszichiátriai otthonban elhelyezett betegek végső otthona az intézet. A rendház épületében élő gondozottak megfelelő elhelyezése érdekében a gondozó személyzet hihetetlen erőfeszítéseket tesz, de a gondozottak nagy száma miatt nyomasztó a zsúfoltság. A nagyobb szobákban legalább 3-4 ággyal több van a kelleténél. Ennek következtében a gondozottak saját élettere jelentősen összeszűkül, szinte csak a saját ágyra korlátozódik. Mindezek alapján - a gondozottak emberi méltóságának biztosítása érdekében - szükségesnek látszik az otthon férőhelykapacitásának csökkentése, tekintettel arra, hogy az otthon zsúfoltsága sérti a gondozottak alkotmányban foglalt emberi méltósághoz fűződő jogait. 

A mentális betegeket gondozó intézmények kötelessége speciális körülmények között is biztosítani az emberhez méltó élet lehetőségeit. A vizsgálat több jelét is észlelte annak, hogy e kötelezettség teljesítését az otthonban komolyan veszik, s amennyire a körülmények engedik, igyekeznek megfelelő feltételeket teremteni a gondozottak számára. Erre - többek között - az is utal, hogy kezdetleges formában ugyan, de kialakították az "intimszobát", hogy jó kapcsolatot igyekeznek tartani a külvilággal, hogy ösztönzik a hozzátartozókkal való kapcsolattartást, és a gondozottakat nyári nyaralásra viszik. Ide sorolható a gondozottak saját ruha viselésének biztosítása is. Mind az intézeti, mind a saját ruházat tisztításáról és javításáról az intézet gondoskodik. Az osztálynaplók bejegyzései mutatják, hogy a gondozottnak küldött ruhaneműt névvel látják el, és a mosatás után a gondozott a saját ruháját kapja vissza. ["T.L.-né részére csomagban érkezett ruhaneműit névvarrás céljából a nőibeteg osztályra átvittem" (Bejegyzés az osztálynaplóban). "A saját ruhák használata növekedett, csak a tárolásuk gond. Ruházattal kapcsolatban sajnos a lakók nem értékelik, nem vigyáznak rá. Nincs olyan ruhanemű ami ne lenne kiégetve. Saját környezetükre sem vigyáznak, szétszórt csikkek, ruhák és felbontott ágyak." (Főnővéri jelentés)]

Bár a beutalt mentális betegek előgondozására - a jogszabályi előírások ellenére - az otthonnak nincs kapacitása, a személyzet és a vezetés minden lehetőt megtesz a beutalás zökkenőmentessé tétele érdekében. Egyoldalas információs szórólapot és fényképekkel illusztrált tájékoztató füzetet adtak ki az otthonról, amelyből nemcsak az elhelyezés fizikai körülményeivel, de az otthonban folyó szakmai gondozó tevékenységgel kapcsolatos információk is megszerezhetők.

A szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog

Az otthonban azon pszichiátriai betegek ápolása, gondozása történik, akik számottevő pszichiátriai kezelést nem igényelnek, nem veszélyeztető állapotúak, és nem is rehabilitálhatók. Azonban önálló életvitelre nem képesek, ezért állandó intézeti gondoskodást igényelnek. A szakosított ellátás igénybevétele - jogilag - önkéntes. A többi vizsgált intézményhez hasonlóan ennél az intézetnél is kitűntek a gondnokság alá helyezési eljárás anomáliái. Mivel a jogszabály nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az ideiglenes gondnokság alá helyezett személy egy évre kinevezett gondnoka kezdeményezze gondnokoltja elmeszociális otthoni elhelyezését, ez gyakran előfordul (1, 2, 4, és 5.számú esetek). A példák mindegyike azt mutatja, hogy az önkormányzatok az ideiglenes gondnok kirendelésével megoldottnak vélik a problémát, s a gondozott jogi helyzetének rendezéséhez szükséges további lépéseket elmulasztják. Az elhelyezés után azonban a gyámhatóságok gyakran késlekednek a gondnokság alá helyezési peres eljárás megindításával. Ez a  gyakorlat nem csupán a gondozott számára teremt rendezetlen helyzetet, de késlelteti az ideiglenes gondnokság alá helyezési határozat bírósági felülbírálását is. Így megeshet, hogy az intézmények csupán a gyámügyi előadó által kijelölt ideiglenes gondnok ténykedése következtében, ideiglenes  gondnokrendelés alapján korlátozzák a betegek lakóhely megválasztáshoz, vagy a tulajdonukkal való rendelkezéshez fűződő jogait, még mielőtt bíróság állapította volna meg, hogy a beteg cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes. A gondozottak döntő többsége gondnokság alatt áll, illetve néhányuknál az eljárás folyamatban van. A vizsgálat azonban talált olyan személyt is, akinél a cselekvőképességet érintő gondnokság ténye vagy hiánya nem volt megállapítható (3. számú eset). Ez lehet csupán adminisztrációs hiányosság, de érdemi hiba is. Ez a helyzet az érintett személy Alkotmányban biztosított szabadsághoz való jogát indokolatlanul korlátozza.

A gondnokság alá helyezési eljárásokban a hatóságok eljáráskezdeményezési, vagy döntéshozatali kötelességének mulasztása egyértelműen sérti az Alkotmányban biztosított szabadsághoz és személyi biztonsághoz, valamint a szociális biztonsághoz való jogot.

Az otthon házirendje a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően tartalmazza az intézményből történő eltávozás és visszatérés rendjére vonatkozó szabályokat. Eszerint valamennyi fennjáró gondozott kijárhat, s ha az éjszakát is az otthonon kívül kívánja tölteni, azt jeleznie kell a főnővérnek. A gyakorlati tapasztalatok szerint az az 52 gondozott mehet ki az otthon épületéből a faluba - hetente háromszor -, akinek van ún. kimenő kártyája, amelyet a kilépéskor a portán le kell adni. Vacsoraidőre nekik is vissza kell térniök. Ha valamelyik gondozott nem tér vissza időre, keresni kezdik, felhívják a hozzátartozót, értesítik a rendőrséget.

A kimenőkártya megvonása az egyik magatartási szabályozási eszköz. Az alkoholfogyasztást (pontosabban a kimenőről ittasan történő visszatérést) kimenőmegvonással büntetik. A magatartási ok miatti kimenőengedély megvonása a főnővér hatáskörébe tartozik. A kimenőmegvonás alatt álló, vagy a kedvezőtlen egészségi állapotban lévő gondozottak csoportosan mehetnek kimenőre.
A gondozottak magatartási problémái az alkoholfogyasztással és a szobákban történő cigarettázással kapcsolatosak. Az alkoholfogyasztás kontraindikált a gondozottak gyógyszerelésére tekintettel, a szobákban történő dohányzás pedig - különösen a zsúfoltság miatt - tűzveszélyes. A hagyományos fűtési rendszerrel az épület kifűtése nagy gondot jelent. Az egyedi cseréphályhás fűtési mód a betegek állapotát figyelembe véve - és a sok egymásba nyíló szobát tekintve is - igen balesetveszélyes. (E veszély valósságáról több megégett ruha is tanúskodik, a betegek ugyanis nekidőlnek az átforrósodott kályhának, de a kipattandó szikra is okozott már veszélyhelyzetet. A gondozó személyzet odafigyelésének és óvatos magatartásának köszönhető, hogy égéses természetű baleset még nem következett be. Erre tekintettel az intézetvezető korlátozta a dohányzást, előírva annak tilalmát a szobákban, és csak a kijelölt helyeken engedélyezve azt. A gondozottak egy része azonban nem tartja be az előírásokat, ezt a szobákban az ágyak előtt elnyomott cigarettacsikkek által okozott égésnyomok is bizonyították.) E magatartási szabály megszegése esetén a kijáró gondozottak elveszíthetik kimenőkártyájukat, illetve cigarettaelvonásra is sor kerülhet. ["Intézetvezetői utasításra a dohányzás korlátozva van, illetve lakóink három nap (péntek, szombat vasárnap) nem kaphatnak cigarettát. Dohányzás csak a kijelölt helyeken folyhat. Az alábbiak nem tartották be az utasítást: X.Y.,N.N.,A.A." (a főnővér bejegyzése az ügyeleti naplóba 1996.február 2-án). "Lakóinknak kimenő hétfő reggelig beszüntetve." (az ügyeleti napló bejegyzése). "B.J. délelőtt kimenőről ittas állapotban jött vissza. Kimenője határozatlan időre visszavonva." (ügyeleti napló) ."H.I., B.J. és Sz.I. kimenője italozás miatt átmenetileg elvéve." (ügyeleti napló). "A többszöri figyelmeztetés és a kijelölt dohányzóhely ellenére lakóink még mindig a szobákban és a folyosón is dohányoznak, ezért - főnöki utasításra - kedd reggel 8-tól csütörtök 12-ig zárni kell a földszinti szobákat délelőttönként (1,2,3,6,7,8)" (ügyeleti napló).]
Az ügyeleti napló alábbi bejegyzése viszont azt jelzi, hogy nem csupán a korlátozásban látják az egyedüli megoldást, hanem az otthon szakszemélyzete sokat tesz annak érdekében, hogy a korlátozásokra ne kelljen sort keríteni. ["Vezető úr és a főnővér idebent voltak az esti vacsoráztatásnál, elbeszélgettek a lakókkal a vacsorázási idő pontos betartásáról, és ismételten felhívta a lakók figyelmét, hogy a dohányzás a kijelölt helyen történjen." (ügyeleti napló).]

A kimenőmegvonás, mint büntetési forma alkalmazása sérti a gondozottaknak az Alkotmányban biztosított emberi méltósághoz és a szabadsághoz való jogait.

Eltávozást az intézményvezető engedélyezhet 60 napig terjedő tartamban, amely 6 hónapig is meghosszabítható. Eltávozásra a hozzátartozó, illetve a gondnok viheti ki a beteget. Ekkor a gyógyszereléssel kapcsolatos utasításokat zárt borítékban adják át a hozzátartozónak, és csak akkor engedik eltávozásra, ha a hozzátartozó vagy a gondnok eljön a betegért.

A jogorvoslathoz való jog

A fenntartó által rendszeresen lebonyolított felügyeleti vizsgálatok - bár szükségesek a zárt, illetve félzárt intézmények kontrollja szempontjából - nem pótolják a gondozottak szakmai felülvizsgálatát, amely ennél az otthonnál is hiányzik. A vizsgálat tapasztalatai szerint a pszichiátriai gondozottak szakmai felülvizsgálata valamennyi pszichiátriai betegotthonban megoldatlan. Az elmúlt években a beutaló önkormányzatok egyre többször élnek a határozott ideig tartó beutalás lehetőségével - ezt a zalaapáti intézmény igazgatója is megerősítette -, viszont hiába utalják be a gondozottat határozott időre, ha nincs aki figyelemmel kísérje e határidőket. Az otthonban történő elhelyezés indokoltságának rendszeres felülvizsgálata már csak azért is indokolt, mert a gondozottak hozzátartozói - az esetek többségében - ellenérdekeltek abban, hogy a beteg kikerüljön az intézetből. A szakmai felülvizsgálatok szükségességét példázza a vizsgált pszichiátriai otthon is. Az elmúlt 12 évben egy beteg került haza az otthonból, s a gondnokság megszüntetését egyetlen esetben sem kezdeményezték. Az otthon alapító okirata és SZMSZ-e szerint pszichiátriai betegek gondozását végzik, a valóságban azonban pszichiátriai diagnózis nélküli értelmi fogyatékos személyeket is gondoznak (6.számú eset). 

A gondozottak független szakmai felülvizsgálatának hiánya bizonytalanná teszi az alkotmányban biztosított jogorvoslai lehetőséget.

A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog

Az otthonban a betegekkel kapcsolatos iratokat két rendszerben kezelik: az egészségügyi és a személyi anyagban. A pszichiátriai otthon adminisztrációja napra kész. Áttekinthető rendben és részletesen vezetik a gondozottak ellátásával, illetve pénzügyeinek kezelésével kapcsolatos nyilvántartásokat. 

A vizsgálat e tekintetben alkotmányos visszásságot nem észlelt.

A kérelemhez és panaszhoz való jog

A pszichiátriai otthonnak részletesen kidolgozott házirendje van, amelyet a Fővárosi Önkormányzat Szociálpolitikai és Lakásügyi Bizottsága 66/A/1994.(IX.9.) sz. határozatával hagyott jóvá. A házirendet a fenntartó készítette, az otthon vezetősége csak minimális változtatásokat tudott eszközölni, például az alkoholfogyasztás teljes tilalmának elrendelését a gondozottak speciális állapotára és az általuk szedett gyógyszerekre tekintettel. A házirenden azonban érződik, hogy idősek otthonára, s nem pszichiátriai betegeket gondozó intézményre készült, ugyanis az ilyen típusú otthonok sajátosságait kevéssé veszi figyelembe. A vizsgálat azt tapasztalta, hogy a házirend készítésébe sem a gondozottakat, sem törvényes képviselőiket nem vonták be. Mindazonáltal a házirend a gondozottak számára hozzáférhető, ugyanis több helyen kifüggesztették a folyosókon. 

A házirend szerint az otthonban a Szociális törvény alapján előírt Érdekképviseleti Fórum panasz esetén ülésezik, illetve bármely lakó Budapest főpolgármesteréhez is fordulhat a panaszával. Az Érdekképviseleti Fórum tagjai az otthon négy lakója, egy hozzátartozó, két dolgozó és egy személy a fenntartó önkormányzat részéről. A gyakorlatban azonban nem működik. Helyette az ún. lakóbizottság funkcionál, amely a panaszokkal is foglalkozik. A lakógyűlést évente kétszer hívják össze, s a felvetett problémák az italozás, dohányzás, a kimenők rendje, a WC elromlása stb. A lakógyűlésen a gondozottak, az igazgató, a főnővér, és a két gondozóegység szolgálatban lévő nővérei vesznek részt. Ezt megelőzően, ha a gondozottnak valamilyen panasza vagy kérelme van, a mentálhigiénés nővérek próbálják megoldani, s ha nem sikerül, vagy nem az ő hatáskörükbe tartozik a probléma megoldása, úgy azt jelzik a főnővérnek, az igazgatónak, vagy a lakóbizottsághoz fordulhatnak. Mint ebből is kitűnik, bár az otthonban nem működik az Érdekképviseleti Fórum, megpróbálták kialakítani az intézmény demokratikus fórumrendszerét. Az alkalmazott megoldás, azaz a lakógyűlés működtetése terápiás, konfliktusfeloldási céllal indokolt lehet, de nem helyettesíti a jogszabály által előírt érdekérvényesítési intézmény működését. Részben azért, mert a lakóbizottságról nem rendelkezik a házirend, ennek megfelelően működése nem átlátható és hatásköre nem szabályozott, részben pedig azért, mert e forma nem biztosítja a betegjogok érvényesülésének garanciáit sem. 

A betegek érdekei érvényesítésének speciális területével kapcsolatos panaszok orvoslására jött létre az Élelmezési Bizottság. A bizottság gondozottakból áll, s az a feladata, hogy az élelmezésvezetőnek jelezze az ellátással kapcsolatos gondozotti panaszokat. A gyakorlati tapasztalatok szerint ezek a jelzések inkább nemlegesek, azaz, hogy mit ne főzzenek az otthonban. Fontos eredménye azonban e speciális bizottság működésének, hogy az általa szóvátett hiányosságra, nevezetesen, hogy az étel nem melegen érkezik az ebédlőbe, a vezetés elrendelte, hogy két turnusban vigyék fel az ebédlőbe az ételt. A helyszín ismeretében megállapítható. hogy e probléma megoldása nem kevés terhet jelent a személyzetnek, ugyanis kézben, badellákban kell felhordani az ételt a konyhából az ebédlőbe, amelyek között legalább két emeletszintnyi különbség van. 

Az érdekképviseleti fórum működtetésének hiánya rontja a betegek érdekérvényesítési lehetőségeit és sérti a panaszhoz és kérelemhez való alkotmányos jogot. 

A legmagasabb szintű lelki és testi egészséghez való jog

A vizsgálat megállapította, hogy az intézet minden dolgozójának - az igazgatótól a takarítónőig - igen részletes munkaköri leírása van. Az intézet hat vezetői állásának mindegyikén megfelelően képzett dolgozót foglalkoztatnak. Az otthon vezetőjének a Bárczy Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskola mentálhigiénés szakán szerzett diplomája van, a főnővér pedig szakirányú főiskolai végzettséggel rendelkezik. A betöltetlen álláshelyek száma öt, ezekre azonban meghirdetés után sem akadt jelentkező.
Az általános orvosi feladatokat egy fő részmunkaidős belgyógyász (Zalaapáti háziorvosa) látja el, aki hétfőtől-péntekig naponta rendel az otthonban, s külön megbízási szerződés alapján éjszaka is hívható. A rendelési időre a főnővér készíti elő az eseteket. A belgyógyászati gyógyszerelést a háziorvos rendeli és ő is ellenőrzi. Az esetleges kórházi beutalásokat is a háziorvos rendeli el. Az otthon műszerezettsége igen gyenge. Az otthonban lenne vérvételi lehetőség, de az anyag szállítását már nem tudják megoldani, így inkább a beteget utaztatják a 35 km-re lévő Zalaegerszegre. A megfelelő műszerezettség hiánya különösen a gondozottak 36%-át kitevő, ágyhoz kötött, fizikálisan leépült betegeknél okoz gondot.
A gondozottak pszichiátriai szakellátása csupán heti négy órában biztosított. A pszichiáter szakorvos Zalaegerszegről, a kórház pszichiátriai osztályáról jár ki. Tevékenysége az új gondozottak tájékozódó jellegű vizsgálatára, s az esetek túlnyomó többségében az eredeti gyógyszerelés helyben hagyására (a gondozottak többsége kórházi kezelés után érkezik az otthonba), illetve az akut problémák megoldására terjed ki. A lakók túlnyomó többsége szed neuroleptikumot és szinte mindenkinél észlelhető a gyógyszeres parkinson-szindróma valamilyen súlyosságú formája - kéz- és lábremegés, izommerevség, esetlen, koordinálatlan mozgás, mimikátlan arc formájában. 
Egyéb szakorvossal az intézetnek nincs szerződéses kapcsolata, ennek megfelelően szükség esetén kísérettel szállítják a lakókat Keszthelyre vagy Zalaegerszegre, ha szakorvosi konzíliumra van szükség. 1995-ben 94 esetben kísérték szakrendelésre a gondozottakat, és 17 esetben kellett kórházi kezelést alkalmazni.
Az otthon nem foglalkoztat pszichológus szakembert sem. A terápiás nővér többször megismételt megjegyzéséből, miszerint "a lakók igénylik a személyes beszélgetést", valamint abból, hogy "a szabadságról visszatérő gondozottaknak egészségi, lelki problémáik vannak", arra lehet következtetni, hogy az ilyen típusú szakellátásra is szükség lenne az otthonban. A gondozottak kora és speciális szükségletei gyógytornász alkalmazását is indokolnák, ezt azonban az otthon anyagi lehetőségei nem teszik lehetővé, így a betegek tornáztatását is a nővérek végzik.

Az otthon gondozóinak szakképzettsége messze elmarad a jogszabályban megkívánt mértéktől. A 34 betöltött szakdolgozói állásokhoz viszonyítva igen kevés, csupán 13 dolgozó (38,2%) rendelkezik szakképzettséggel az előírt 80%-kal szemben. Az otthon speciális jellege ellenére csupán két elmeszakápolót foglalkoztatnak. 

Az önmagukat ellátni nem képes gondozottak elhelyezésére alakították ki a férfi és női betegosztályt a fenntartó által 1982-ben megvásárolt és felújított volt iskolaépületben. Az épület egyik szárnyának földszintjén laknak a férfi betegek. A másik szárnyban helyezték el az inkontinens nő betegeket, illetve az emeleten az olyan, igen rossz mentális és fizikai állapotban lévő nő ápoltakat, akik állandó gondozásra és felügyeletre szorulnak. Bár az épületben kialakítottak foglalkoztatót és ebédlőt, a vizsgálat idején a betegek a folyosón elhelyezett asztaloknál és székeken ültek. Tény, hogy az épület emeletén lakó betegek döntő többsége ágyhoz kötött. Él itt azonban olyan beteg is, aki "csak"  járóképtelen. A gondozó személyzet létszámhiánya azonban nem teszi lehetővé, hogy szabad levegőn eltöltsön néhány órát. Az említett beteg egész télen nem volt levegőn. 

A Zalaapáti Pszichiátriai Otthonban gondozottak közül mindössze 17-18 személynek van közgyógyellátási igazolványa. Ez jelentős anyagi terhet ró az intézetre, mert az inkontinencia betétért is fizetni kell. Ennek megfelelően az otthon gazdálkodásának prioritását a gyógyszer és az élelmezés biztosítása képezi. Ennél az otthonnál is észlelték a vizsgálók, hogy a finanszírozás feltételeit biztosító normatíva meghatározása nincs tekintettel a mentális betegek ellátásával járó magasabb költségekre. A intézményi normatíva ugyanannyi a pszichiátriai otthonnál, mint az időskorúak elhelyezésére szolgáló otthonoknál. Az intézményi normatíva által biztosított összeg annak ellenére kevés a pszichiátriai otthonban végzett szakellátásra, hogy a Fővárosi Önkormányzat által készített kimutatás szerint az intézet felülfinanszírozott. 

Az otthonban az osztálynaplókat részletesen, rendben és gondosan vezetik. A  rendházi épületnek, illetve a betegosztályoknak külön-külön osztálynaplója van a délelőttös és a délutános, és egy közös naplója van az éjszakás műszak ideje alatt. A bejegyzések tanúsága szerint a főnővér minden nap átnézi és láttamozza a bejegyzéseket, s írásbeli utasításokat ad, a betegek gondozására.

A fentiek alapján mind a gyógyító-ápoló, mind a mentálhigiénés terület szakmai megerősítésére lenne szükség az otthonban. Ennek érdekében az otthon igazgatója már tett lépéseket, ugyanis a legutóbbi fenntartói vizsgálat javaslataiban is szerepelt a fenti ajánlás. Tény, hogy a szakképzettség megszerzése időt és energiát igényel az otthon dolgozóitól, s egy-egy ápoló tanfolyami távolléte megnehezíti a munkaszervezést. A szolgálatások szervezésénél célszerű lenne megragadni olyan lehetőségeket is, mint a katonai szolgálatot polgári szolgálattal helyettesítő fiatalok foglalkoztatása. Emellett a fenntartó önkormányzat szakirodalom biztosításával és szaktanfolyamokon történő részvétel szponzorálásával is támogathatná az otthonban folyó mentálhigiénés munka megerősítését. 

A vizsgálat orvosi szempontból nem minden beteg esetében ítélte megfelelőnek a pszichiátriai otthoni elhelyezést (7, 8. számú eset). Az otthonban elhelyezett értelmi fogyatékos gondozottakra tekintettel szükséges volna elgondolkodni azon is, hogy milyen módon érvényesíthetők a pszichiátriai-pszichológiai-gyógypedagógiai szempontok a gondozottak egészségügyi ellátása, képezhetőségi és foglalkoztatási lehetőségei vonatkozásában. Az otthonban elhelyezett 45 év alatti és mentális retardáció vagy imbecillitás diganózissal rendelkező gondozottak esetében ki kellene alakítani a fejleszthetőség, képezhetőség megállapítására irányuló vizsgálat feltételeit, hisz még a közepes mentális károsodásnál is fejleszthető, illetve tréninggel karbantartható a mentális teljesítmény.  Emellett ki kellene építeni a csoportokkal végzett munka szupervíziós kontrollját, s egyben a dolgozók mentálhigiénés ellátását is biztosítani kellene, személyzeti csoportok formájában. 

Az egészségügyi ellátás említett hiányosságai - különösen a megfelelő műszerezettség és az orvosi szakellátás, valamint a szakképzett személyzet jogszabályban előírt arányának hiánya -  sértik az otthon lakóinak a legmagasabb lelki és testi egészséghez fűződő alkotmányos jogait.

A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog

Azoknak a lakóknak, akiknek nincs saját ruhájuk, az otthon biztosít ruházatot (alsóruha, felsőruha, téli, nyári lábbeli). Kevesebbet tudnak adni, mint amit a jogszabály előír, de mindegyik gondozottnak van legalább egy váltás ruhája mindegyik fajtából, és mivel a mosás és tisztítás helyben megoldható, egy nap alatt visszajut a gondozotthoz a tiszta ruha. A parkban foglalkoztatott gondozottak gumicsizmát, rossz időben külön ruhát kapnak. Ágyneműt, törölközőt az otthon ad a gondozottaknak, a szappant és a sampont az ápoltak maguk vásárolják meg a büfében. 
Az otthon térítésmentes szolgáltatásokat is biztosít, így hetenként kétszer borotválást, hajvágást és pedikürt. Térítés ellenében nyújtja a fodrászatot, illetve a vendégétkeztetést és a szállás biztosítását a látogatók részére. Ezeket a  szolgáltatásokat a házirend is tartalmazza. 

Az említett financiális és szakmai nehézségek ellenére az otthon szolgáltatásának színvonalát jelzi, hogy "végállomás" jellege ellenére viszonylag alacsony, 10%-os a halálozási rátája (1995-ben 21 fő halt meg az intézetben). Ez nemcsak a külvilággal ápolt kapcsolatoknak, hanem jelentős részben annak is köszönhető, hogy az otthon nincs a "világ végén", és jól integrálódott Zalaapáti község életébe. Az iskolának és az óvodának minden évben az otthon adja a karácsonyfát, és a kisiskolások évente többször is szerepelnek az otthonban. Moziba viszik a gondozottakat. A helyi mozi azonban legtöbbször nem olyan filmet játszik, amely a gondozottaknak megfelelő. Ennek ellenére, például, ha a művelődési házban mesefilm megy, még a betegszobáról is kiviszik a jobb állapotban lévő betegeket. Megszervezik az utaztatható gondozottak nyári nyaraltatását (3x1-1 hét). De viszik a közeli melegvizű strandra is őket. Rendszeresen résztvesznek az elmeszociális otthonok közötti találkozó sorozaton is. Ennek mindig egy másik (napi buszozással elérhető) otthon ad helyszínt. Ezen az otthon gondozottjai a gondozókkal együtt adnak műsort, illetve a gondozók egymástól lesnek el ötleteket az ápoltak foglalkoztatásához. 

Az otthonban nincs külön szociális nővér. A gondozottak szociális természetű problémáinak megoldását - a főnővér, és irányításával - a mentálhigiénés csoport nővérei látják el. A gondozottak napközbeni foglalkoztatása és ellátása is a nővérek feladata. Az egészségügyi dolgozók három csoportra oszthatók: az osztályos, a mentálhigiénés, valamint a munkaterápiás nővérek csoportjára. Ez utóbbi egyben két önálló alcsoportot is alkot, amely 3-3 főből áll, amelyben csoportvezető irányítja a két beosztott nővér munkáját. 
A mentálhigiénés és szolgáltató egység külön épületben működik az otthon udvarán, amelyben a foglalkoztató és a szabadidős programokat bonyolítják le, és itt működik a büfé is.
A mentálhigiénés csoport nővérei szervezik, irányítják és felügyelik a szabadidős foglalkozásokat, a kultúrműsorokat, valamint az egyéni és a csoportos terápiás foglalkoztatásokat. Kezelik a pénzkezelésre alkalmatlan gondozottak "kis folyószámláját" és gondoskodnak a vásárlásaikról, valamint hetente kétszer felmérik a vásárlási igényeket. Ugyancsak az ő feladatuk, hogy figyelemmel kísérjék a gondozottak egészségügyi állapotát, s a változásról értesítsék a csoport vezetőjét. A gondozottat kórházi kezelésének tartama alatt meglátogatják. Feladatuk a hozzátartozókkal történő kapcsolattartási és egyéb típusú segítése is (pl. ügyintézés, levelezés). A mentálhigiénés csoport vezetőjének javaslattételi joga van a gondozottak munkájával és jutalmazásával, valamint a kimenők engedélyezésével és megvonásával kapcsolatosan. 

A mentálhigiénés foglalkoztatóban sokféle foglalkoztatást szerveznek: rajzolás, gyurmázás, bábozás, stb. Kamarakórus is működik az intézetben és tánccsoport, de mindkettőben kizárólag a személyzet tagjai vesznek részt, s a gondozottak csak nézik az ünnepeken előadott műsort. 

A munkaterápiás csoport feladata az otthonban folyó munkaterápiás foglalkoztatás megszervezése, működtetése és irányítása, a munkacsoportok megszervezése, valamint a munkafolyamatok betanítása. A három munkaterápiás nővér figyelemmel kíséri a gondozottak egészségügyi problémáit és segít személyes problémáik megoldásában is. A munkaterápiás foglalkoztatás - amely külső bérmunka - nagyon mechanikus és egyszerű, ágyneműgarnitúra vagy munkáskötény összevarrása és becsomagolása, illetve a fémműhelyben elektromos ellenállás tekercselése. Ezen kívül házi és kerti munkát is végezhetnek a lakók. Az intézet területén kívül végezhető munkára nincs lehetőség. Az intézetben mindenfajta munkavégzés önkéntes. A külső szerződés alapján végzett munkák jelentősen visszaszorultak, jelenleg az otthon áll szerződéses kapcsolatban a munkát biztosító külső intézményekkel. Régebben a lakók egy részének munkaviszonyon alapuló munkavégzési lehetősége is volt, amely néhányuknál nyugdíjjogosultság megszerzését is eredményezte. A gondozottak által elvégzett munka után járó összeg ötven százalékát osztják fel a lakók között, a többi az otthon költségvetésébe kerül, s az ellátás színvonalának emelésére fordítják. A munkajutalom mértékére a munkaterápás nővér tesz javaslatot, a lakókkal történt előzetes megbeszélés alapján. Házi munka elvégzése esetén, előre történő megállapodás alapján havonta fizetnek a lakóknak, 200-2000.- Ft közötti összeget. A munka ellenértékének felhasználása a pénzkezelési szabályzatban foglaltak szerint történik.

A gondozottak szociális, pszichés gondozása, valamint a csoportos foglalkoztatásuk megszervezése a két csoport közös feladata. E fontos és igen sokrétű feladat ellátásához a szakszemélyzet végzettsége nem megfelelő: a munkaterápiás csoportvezető középfokú végzettséggel és ápolónői képesítéssel, a beosztott nővérek egyike 8 általános iskolai végzettséggel és angol női szabó szakképesítéssel, a másik nővér gimnáziumi érettségivel rendelkezik. 

A gondozottak foglalkoztató csoportba beosztását a csoportvezető végzi, amely az alábbi csoportosításon alapul: 
- "pszichésen és fizikálisan leépült, gondozást, ápolást igénylők" (24 nő, 18 férfi)
- "fizikálisan leépült, pszichésen irányítható lakók" (22 nő, 18 férfi)
- "fizikálisan jó állapotú, pszichésen leépült lakók" (13 nő, 11 férfi)
- "általánosan jó állapotú, a közösség életébe be nem vonható lakók" (13 nő, 17 férfi)
- "az otthon életének minden területén aktív lakók" (46 nő, 42 férfi)
Az utolsó kategóriába így összesen 88 lakó esik (kevesebb, mint az otthon lakóinak 50%-a). 

A fenti felosztás nem szakmai, hanem laikus szempontokat tükröz, amely nem illeszkedik az otthon speciális jellegéhez, ekként csak azokat a gondozottakat foglalkoztatják, akiket a laikus megközelítés alapján "bevonhatók"-nak minősítettek. Hátrányos helyzetbe kerül tehát a verbálisan nem kontaktusképes, de kooperábilis, vagy a mentálisan alacsonyabb teljesítményt nyújtó gondozott. Ennek különös jelentősége van az intézetben, ahol 1995-ben a lakók több mint 20%-a volt ún. gyengeelméjű. Noha az otthonnak nem célja a gondozottak szellemi állapotának fejlesztése, a fenti csoportosítási elvek, a mentális állapotukhoz illeszkedő foglalkoztatás hiányában a mentálisan károsodott, ún. értelmi fogyatékos betegek számára perspektívaként csak a leépülést nyújtják. A gondozottak pszichés és mentálhigiénés gondozásának tartalma nem tisztázott. Az otthonban a szakmai vezetés és szupervízió nélkül folyó foglalkoztatás kimerül a gondozottakkal való kedves bánásmódban. Bármennyire is tiszteletet érdemel az otthonban a gondozottak kezelésénél tapasztalt emberszeretet és empatiás közeledés, a szakmai hozzáértést nem pótolja. Hiányzik a pszichológus és a gyógypedagógus szakember. A speciális szakmai területeken ellátandó teendők jelenleg a nővérek feladatait képezik. A lakók egy része nem pszichiátriai beteg, csupán értelmi fogyatékos. Ezeknek a pszichiátriai betegektől történő elkülönítésére, szakszerű foglalkoztatására, képzésére nincs lehetőség. 

Az otthonban folyó munka támogatására a környékbeli vállalkozók (bádogos, kereskedő, vendéglős) alapítványt hoztak létre. Az alapítvány vagyona kb. 600 ezer Ft. A kuratóriumban az otthon két munkatársa (a főnővér és a gazdasági nővér) is résztvesz. 

A szabadságra bocsátásokkal kapcsolatos, s a korábbiakban említett elővigyázatossági szabályok ellenére az otthon példásan ösztönzi a gondozottaknak hozzátartozóikkal történő kapcsolattartását. 1995. évben 72 esetben voltak a gondozottak szabadságon. Rendszeres eltávozásra, szabadságra azonban csak a gondozottak elenyésző kisebbségét (10-12 fő) viszik a hozzátartozóik. Közülük is leggyakrabban a fiatalabb életkorú betegeket. Az időskorú gondozottakról családjaik talán véglegesen "lemondtak". Az otthonban külön látogatókönyvet is vezetnek, amelyből kitűnik, hogy 1995-ben 445 esetben keresték fel hozzátartozók vagy gondnokok a gondozottakat. A szóródás azonban igen nagy: 14 gondozottat rendszeresen látogatnak, 78 főt alkalmanként, s 111 személyt egyáltalán nem keresnek fel a hozzátartozóik. Az otthon még a telefonon történő érdeklődéseket is számon tartja, 1995. évben 138 esetet. Ez egyértelműen a családi, hozzátartozói kapcsolatok ápolásának szándékát mutatja. Egyébként a látogatóknak az otthon térítés ellenében ebédet biztosít, az intézet területén van lehetőség vendégszoba igénybe vételére. Az otthon tömegközlekedéssel jól megközelíthető helyen fekszik, bár a fővárosi beutaltak számára igen messze van a hozzátartozóktól. Évente kétszer az otthon busszal felutaztatja a gondozottakat a fővárosba, hogy azok a hozzátartozók, akiknek nincs módjuk Zalaapátiba utazni, legalább így találkozhassanak a betegekkel.

A vizsgálat egyéb megállapításai

Az otthon házirendje nem szabályoz néhány olyan kérdést, amelyet különböző jogszabályok a rendelkezési körébe utalnak: így hiányzik az intézménybe bevihető személyes használati tárgyak köre, a tisztálkodási szerekkel való ellátás szabályozása, az intézmény felszerelési és berendezési tárgyai használatára vonatkozó előírások, az átvett készpénz betétben történő elhelyezésének szabályai, valamint a személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összegének meghatározása. 

Összefoglalva: A zalaapáti pszichiátriai betegek otthona a szűkös feltételek között is sok mindent próbál megtenni a betegekért. Ebből a szempontból különösen fontos, ahogy a külvilággal való kapcsolatokat ápolja, s igen jelentős, hogy az otthon egy község belterületén elhelyezkedve, valóban része a község életének. 
E tevékenység motorja az otthon igazgatója, akinek emberbaráti elkötelezettsége jelentős megerősítést kap az otthon szakszemélyzete részéről. A szakmai elkötelezettséget fokozza, hogy az igazgató az otthon területén született, édesanyjától vette át az intézet vezetését. Rendkívül sok energiát, figyelmet szentel munkájának. Az, hogy az igazgató személyében szerencsésen ötvöződik a hagyományos családi elkötelezettség e foglalkozás iránt, s a szociális területen szükséges szakképzettséggel is rendelkezik, a kedvezőtlen körülmények ellenére is progresszív intézménnyé teszi az otthont. Az itt is tapasztalható gondok a mentális betegek kezelésére szolgáló intézményrendszer funkcionális problémáiból erednek, amelyeket azonban egy vagy több jószándékú szakember elhivatottsága nem képes megváltoztatni. 

Ajánlások

1. Kezdeményezem a fenntartó Fővárosi Önkormányzatnál, hogy a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 9.§ (4) és 103.§ (1) c) pontjában foglalt hatáskörében vizsgálja fölül és lehetőség szerint csökkentse a Zalaapáti Pszichiátriai Betegek Otthonának férőhelykapacitását. 

2. A vizsgálat által megállapított alkotmányos visszásságok megszüntetése érdekében kezdeményezem, hogy a fenntartó haladéktalanul gondoskodjon:

- a házirend kiegészítéséről az alábbiakkal:
a) az intézménybe bevihető személyes használati tárgyak körének meghatározása,
b) a tisztálkodási szerekkel való ellátás szabályozása,
c) az intézmény felszerelési és berendezési tárgyai használatára vonatkozó előírások,
d) az átvett készpénz betétben történő elhelyezésének szabályai,
e) a személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összegérnek meghatározása;

- a gondozottak tulajdonhoz való alkotmányos jogai érvényesülése feltételeiről, nevezetesen a zsebpénz saját rendelkezésre bocsátásáról;

- az emberi méltóság alkotmányos jogának tiszteletben tartásáról, nevetesen a különböző büntetések megszüntetéséről;

- a kérelemhez és panaszhoz való jog lehetősége személyi és tárgyi feltételeinek biztosításáról;

- legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog érvényesülése érdekében:
a) az előírt szakorvosi ellátás színvonalának emeléséről,
b) a szakdolgozók továbbképzésének megszervezéséről.

3. Kezdeményezem, hogy a Zalaapáti Pszichiátriai Betegek Otthonának igazgatója intézkedjen a Szociális törvény és végrehajtási rendeletei előírásai szerint az otthon értelmi fogyatékos lakóinak a pszichiátriai betegektől történő elkülönítésére, szakszerű foglalkoztatásukra és képzésükre.

Esetek

1. sz. eset:

R.P.-né: 1993. évig komolyabb betegsége nem volt, ekkor megszokott környezetében lelassult, indulatkitörései voltak, mindenét elhagyta, tájékozatlanná vált. 1995. február 22-én bekerült a kórház organikus idegosztályára, ahol 1995. március 3-áig kezelték, progresszív dementálódással. Öngyilkossági szándéka miatt egy pszichiátriai osztályra szállították, ahol Alzheimer kórt diagnosztizáltak. Miután kiderült, hogy a beteg más  kerület lakosa, áthelyezték az illetékes kórház pszichiátriai osztályára. Itt kezelték 1995. május 20-áig. Tekintettel a beteg pszichés státusára a kórház ideiglenes gondnok kijelölését kezdeményezte. Az önkormányzat a beteg ideiglenes gondnokául lányát jelölte ki, aki azonnal kérelmezte édesanyja pszichiátriai otthonban történő elhelyezését. 1995. március 24-én a kórház kezdeményezésére a kerületi gyámhatóság ideiglenes gondnokot rendelt ki. Abban az időben a beteg egy két szoba hallos önkormányzati lakás főbérlője volt, amelyben leányával és unokájával élt együtt. Tulajdonában állt egy személygépkocsi, és a nevén OTP folyószámla is volt. A beteg özvegy, rokkantnyugdíjas,  nyugdíjának összege: 25 ezer Ft.  Az ideiglenes gondnok, kijelölése után két héttel kérte édesanyja elmeszociális otthonba történő elhelyezését. Az önkormányzat 1995. április 11-én kelt határozata határozott ideig tartó beutalással, maximum 5 évre utalta be a beteget  egy vidéki pszichiátriai otthonba. A beutalás soron kívül történt, arra hivatkozással, hogy a gyermekét egyedül nevelő ideiglenes gondnok édesanyja ápolását nem tudja vállalni. Az ideiglenes gondnok arra hivatkozással kérte a helykijelölő határozat megváltoztatását, hogy Zalaapátiba kevesebb az útiköltség.. 1995. május 8-án az önkormányzat helyt adott a kérelemnek, és a helykijelölő határozat megváltoztatásával Zalaapátit jelölte ki a gondozás helyéül. R.P.-né 1995. május 27-én érkezett az otthonba. 1995. október 8-án az ideiglenes gondnok bejelentette az otthonban, hogy édesanyja elhalálozásakor koporsós temetést rendez, 1996. január 21-én pedig azt, hogy a lakcíme megváltozott, ugyanis az otthonban gondozott beteg bérleményét elcserélte. Ekkor a beteg már nem volt bejelentve a saját bérleményébe, hiszen az állandó lakcíme a pszichiátriai otthon volt. 
A betegnek többé nincs kiút az otthonból: bár csak határozott időre utalta be az önkormányzat, a lakása felett már nem rendelkezik, azt a gondnok - akár ideiglenes gondnokként is - elcserélhette.

2. sz. eset:

H.Gy.-né: 1993. július 9-én a kórház kérte elmeszociális otthoni beutalását. A beteg gondnoka hivatásos gondnok volt. 1993. augusztus 4-én a gyámhatóság a hivatásos gondnokot felmentette, és H.Gy.-né ideiglenes gondnokául L.J.-nét jelölte ki. Az ideiglenes gondnok 1993. október 15-én kérte a beteg elmeszociális otthoni elhelyezését. A kérelem alapján az önkormányzat 1993. október 28-án 6 hónapra utalta be Zalaapátiba. Férőhely hiányában 1994. június 2-án az önkormányzat soron kívüliség megállapításával megismételte a beutalást. Azonban csak 6 hónapra utalta intézetbe a beteget, mivel az ideiglenes gondnok előadta, hogy a gondnokolt azért nem tud a saját lakásában lakni, mert azt az unokái elfoglalták, és ottlakását lehetetlenné tették. Emiatt a gondnokolt lányánál, ismerősöknél, vagy az utcán aludt. 1994. október 24-én kelt a zalaapáti otthon férőhelyet biztosító értesítése, amelynek alapján H.Gy.-né beköltözött a pszichiátriai otthonba. 
Noha 1994. decemberében letelt a pszichiátriai otthonba történő határozott idejű beutalás időtartama, a gondozott a vizsgálat idején is az otthonban tartózkodott - ugyanis továbbra sincs hova mennie.

3. sz. eset:

V.M. több évtizede már az otthon lakója, gondnoka nincs, és információ sincs arról, hogy gondnokság alatt áll-e. 1969. január 9-én került Zalaapátiba, hogy az állami gyermekotthonban elhelyezett gyermekét látogatni tudja. A kislányt azonban időközben áthelyeztek az ország másik végére. Az 1952. évben anyagi okokból állami gondozásba vett gyermek 1969. decemberében történt nagykorúvá válásáig állami gondozásban nevelkedett, majd egy elmeszociális otthonban helyezték el. A zalaapáti pszichiátriai otthon személyzetének segítségével 1974-ben áthelyezték Zalaapátiba, hogy az édesanyjával legyen együtt. 
V.M. személyi anyagában nem található sem pszichiátriai otthoni beutaló, sem a gondnokság alá helyezésről rendelkező ítélet. Az otthon munkatársai, mint egy idős bútordarabot örökölték őt az évek során. Segítettek neki az állami gondozásban nevelkedett gyermekével történő levelezésben, s amikor a gyermeket baleset érte, még levelet is írtak a nevében. Az otthon indította el a társadalombiztosításnál a nyugdíjigényét, amelynek alapján bár igen alacsony összegben, de valamilyen rendszeres jövedelmet mégiscsak kijártak neki. 

4. sz. eset:

M.J.-nét 1993. június 30-án  az önkormányzat családvédelmi osztálya, mint I. fokú gyámhatóság ideiglenes gondnokság alá helyezte, leányát jelölve ideiglenes gondnokául. Az ideiglenes gondnok 1994. április 12-én kérte M.J.-né elmeszociális otthoni elhelyezést. A kérelmet a gondnok és a gondnokolt is aláírta. 1994. május 25-én M.J.-nét az önkormányzat határozatlan időre pszichiátriai betegek otthonába utalta. Férőhely hiánya miatt a beutalás nem realizálódott, s 1995. január 5-én a módosító beutaló határozat már sürgősséggel történő beutalásról rendelkezett. Az ideiglenes gondnokot erről nem is értesítette az önkormányzat - bár a gondnokság alá helyezési eljárást sem indította meg -, miután az ideiglenes gondnokrendelés egy éves időtartama már lejárt. 
Noha M.J.-né 1995. januárjában már ideiglenes gondnokság alatt sem állt, az önkormányzat határozatát a volt ideiglenes gondnok "gondnok" aláírással küldte el Zalaapátiba. Ennek alapján az otthon 1995. áprilisában Z.L.-nét értesítette a férőhely megüresedésről, valamint tájékoztatta a kórházat arról, hogy M.J.-nét az önkormányzat elmeszociális otthonba utalta - annak ellenére, hogy a beteg már ideiglenes gondnokság alatt sem állt a kérdéses időpontban. M.J.-né 1995. április 18-án érkezett az otthonba, ekkor az általa fizetendő téritési díjat is megállapították. Az otthon 1995. április 27-én ismét a volt ideiglenes gondnokot értesítette arról, hogy a gondozott a férőhelyet elfoglalta. Az elmúlt két évben M.J.-né gondnokság alá helyezése érdekében semmilyen lépés nem történt. 

5. sz. eset:

R.R.-t 1993. junius 15-én ideiglenes gondnokság alá helyezte az önkormányzat gyámhatósága. Az ideiglenes gondnok és gondnokolt 1993. június 18-án kelt és közösen aláírt kérelme volt az alap az elmeszociális otthoni beutalásra. Az önkormányzat 1993. augusztus 27-én soron kívül utalta be R.R.-t a Zalaapátiba, a Pszichiátriai Betegek Otthonába. Az otthon 1995. március 21-én értesítette a kórház pszichiátriai osztályát és az immár jogkörrel nem rendelkező gondnokot arról, hogy férőhelyet biztosított a gondozottnak.  1995. május 17-én az otthon levélben kérte a jogkörrel nem rendelkező gondnokot, annak engedélyezésére, hogy a "gondnokolt" 105 ezer Ft letéti pénzéből saját ruhásszekrényt vehessen. 

6. sz. eset:

M.J. 1957-ben került az otthonba - feltehetően az egyik első beutaltként. Orvosi papír ebből az időből nem áll rendelkezésre - diagnózisa "imbecillitas" volt és maradt. Intelligencia vizsgálatnak a gondozott személyi anyagában nincs nyoma. Két lapból álló egészségügyi kartonján az első bejegyzés 1978-ból való, azaz több mint húsz évvel a bekerülés utánról. Ekkor ugyanis elütötte egy kocsi az otthon előtt az utcán és agyzúzódással járó koponyatörést szenvedett. Az egy évvel később kelt bejegyzés értelmében a fellépett epilepsziás roham miatt volt orvosi vizsgálaton. Mivel a vizsgálat negatív eredménnyel zárult, a következő epilepszás rohamot nem követte vizsgálat. 1982. évben indították meg M.J. gondnokság alá helyezési eljárását. Gondnokául a testvérét rendelték ki, aki egyetlen egyszer sem látogatta meg az otthonban. M.J. csendes, barátságos gondozott, akinél ma már kideríthetetlen, hogy a kétségtelen leépülés milyen mértékben következménye az eredeti szellemi fogyatékosságnak, a négy évtizedes elmeszociális otthoni létnek, illetve a korral járó szellemi leépülésnek. 

7. sz. eset:

L.P. 1954. évben született, 27 évesen, 1981-ben utalták be az otthonba. L.P.-nél már 13 éves korában digasznosztizáltak egy progrediáló agyi betegséget, amit akkor még cerebelláris atriphiának tartottak. Később a diagnózis "Sclerosis multiplex"-re változott, amelyhez az évek során, a beteg állapotának romlása során több kisérő diagnózis is csatlakozott. Az 1981. évi beutalást megalapozó környezettanulmányra a tanácsi dolgozó a "M.Beluler" (schrizophenia) diagnózist írta rá, s azt, hogy a beteg szülei idősek, emiatt nem fogják tudni ellátni a fiúkat. Gondnoka előbb az édesapja volt, majd annak halála után az édesanyja. 
Kétségtelen tény, hogy L.P. pszichés állapota krónikus betegségének megfelelően alterált és jellegzetes - az SM-ben gyakran észlelhető - eltéréseket mutat. Neurológiai alapbetegsége azonban még ma sem tekinthető olyannak, mint ami nem igényel többé aktív kezelést (legutóbb 1996. februárjában kezelték egy budapesti kórházban), s pszichés állapota nem alapozza meg az elmeszociális otthoni elhelyezését. Azonban idős édesanyja nem tudja ápolni.

8. sz. eset:

B.R. 65 éves, 1965 óta áll ideggondozói kezelés alatt "Paranoid pszichózis" diagnózissal. Több évtizedes lipótmezei kezelés után 1991-ben utalták be az otthonba a fenti diagnózissal. A diagnózis adekvát, a kezelés indokolt. B.R. azonban a betegosztályon van elhelyezve, amióta az otthonba érkezett. Ágyán és a rajta lévő ruhán kívül semmilyen holmival nem rendelkezik. Talán nem is lenne baj, ha szellemileg leépült lenne. A vizsgálat során a vele folytatott egy órás beszélgetés során végig kontaktus-képes, odaillő válaszokat adott a kérdésekre, megmondta, ha valamire nem emlékezett, vagy nem tudta. Betegségéről is beszámolt, "valami mérgezés volt, valaki mérget tett az ételembe". Ismeri a gyógyszereit, tudja, hogy alkoholt nem szabad fogyasztani, ha valaki ilyen gyógyszert szed. Ezért, amíg otthon volt nem vette be a Pipolphent, ha inni akart egy korsó sört. Azért van a betegosztályon, mondta, mert nem tud dolgozni - remeg a gyógyszertől a keze és a lába is, és általános gyengeség van rajta. A magas dózisú gyógyszer-szedést nem indokolja semmi, az otthonban léte során nem volt vele probléma soha. 

4. Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat Pszichiátriai Betegek 
Szakosított Otthona Hodász
A vizsgálat ideje: 1996. április 11-12.

A Pszichiátriai Otthon 1991-től a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat fenntartásában működő, tíz szakosított szociális ellátást biztosító intézmény egyike. Az otthont Hodász külterületén az ún. Tarnai birtokon, a korábbi állami gazdasági diáktáborból hozták létre az 1980-as években. Külterületen fekszik Nyíregyházától 63 km-re, Mátészalkától 33 km-re, Nyírbátortól 35 km-re, a 471-es főút mentén. Tömegközlekedéssel (busz, vonat) jól megközelíthető. Az intézet mintegy 10 hektár területtel rendelkezik, hat különálló épületből áll, melyek egyike az igazgatóságot foglalja magában.  Az alapozás nélküli épületek eredetileg nem emberi lakásra, hanem mezőgazdasági - istálló, kocsimosó szín stb. - célra szolgáltak. 1983-ban alapította az intézetet a Mátészalkai Városi Tanács és kb. 44 millió Ft-os ráfordítással 1986-ra fejezték be a kialakítást.  Először mozgásszervi fogyatékosok és időskorúak szociális otthonaként funkcionált, majd többször átminősítették. 1992-től időskorúak és elmebetegek szociális otthona, 1993-tól pedig pszichiátriai betegek szakosított szociális otthona.

Az otthon többféle szakosított ellátási formát egyesít: idősek otthonát, pszichiátriai betegek otthonát,  fogyatékosok otthonát valamint szenvedélybetegek otthonát.  A különálló épületek ellenére a különböző ellátási formát igénybevevő személyek elhelyezése vegyes. Az A (15 férőhelyen) és C (41 férőhelyen) épületekben főként alkoholbetegeket, a B (17 férőhelyen) épületben elsősorban fekvő - többek között egyéb fogyatékos - betegeket,  a H (27 férőhelyen) épületben többségében időskorúkat és a D (114 férőhelyen) épületben  pszichiátriai, krónikus fekvő és alkohol betegeket gondoznak. Az E jelű épület foglalja magába az igazgatóságot.

A megyei közgyűlés egészségügyi és szociális feladatokat felügyelő alelnöke szerint a  vegyes profil oka elsődlegesen az, hogy - az országoshoz képest - rendkívül nagy a megyében a szociális ellátások iránti igény. A magán és egyházi intézmények válogathatnak a jelentkezők közül, az önkormányzatnak azonban ellátási felelőssége van. Az országos átlaghoz képest háromszoros a munkaképesség csökkenése miatti leszázalékolás és ebben a megyében a legalacsonyabb az iskolázottsági szint. A munkanélküliség a keresőképes lakosság mintegy 40%-át érinti. Rendkívül rossz az infrastruktúra, és a lakáshelyzet. A megyében központi egészségügyi probléma a TBC-s megbetegedések növekedése. Mindezekhez járul a szenvedély - alkohol - betegek nagy száma. Az utóbbi időszak tendenciája, hogy a normatív finanszírozás miatt a kórházak egyre kevésbé tartják bent a krónikus pszichiátriai betegeket, a házi betegápolás és a szociális ellátó hálózat működése azonban még kezdetleges Magyarországon.

A vizsgálat idején folyt éppen - népjóléti minisztériumi címzett támogatással - a kastélyépület felújítása, melyet az otthon férőhely-bővítés és foglalkoztató berendezése céllal pályázott. Aggályos azonban az igazgatótól és a gazdasági vezetőtől kapott tájékoztatás, miszerint a felújított kastélyépületben az igazgatóság és a foglalkoztató kerülne csupán elhelyezésre, a férőhelybővítést pedig a jelenlegi igazgatósági épület felújításával 10 ágyban valósítanák meg.

Az intézet engedélyezett gondozotti létszáma 220 fő, ebből átmenetileg - a konyha rekonstrukció miatt - szünetel 10 férőhely. A ténylegesen gondozottak száma  214 fő, ebből férfi: 137,  nő: 77 fő. Cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt  31 személy, cselekvőképességet korlátozó gondnokság alatt 41 személy áll.
Az otthonba kizárólag önkormányzati beutalóval érkeznek a gondozottak. A vizsgálat idején minden beutalás határozatlan időtartamra szólt, az intézet megalakulása óta egy-két esetben fordult elő határozott idejű beutalás. Az otthon 25 fős várakozó listával rendelkezett,  kb. fél-egy év az átlagos várakozási idő. Pszichiátriai betegek esetében a felvétel sorrendjéről a Nagykállói Kórház pszichiátriai osztályának véleménye alapján az igazgató dönt.

A gondozottak életkor  szerinti megoszlása: 

- 39 év alatt		21 fő
- 40-49 év között	39 fő
- 50-59 év között	42 fő
- 60-69 év között	54 fő
- 70-79 év között	37 fő
- 80 év fölött		21 fő.

Az otthonban 1984. január 2-ától  1996. március 2-áig 801 személyt gondoztak. Ebből: 

- meghalt: 394 fő
- áthelyezték más szociális intézménybe: 64 fő (visszakerült: 4 fő)
- saját vagy gondnoka kérésére eltávozott: 107 fő (visszatért: 9 fő).

Intézményi jogviszony megszüntetésére az elhelyezés feltételeinek megszűnése, illetőleg a házirend megsértése miatt - bár erre vonatkozó kezdeményezés (például 2. számú eset) történt - a vizsgált időszakban nem került sor.

Az intézet költségvetését a fenntartó önkormányzat bázis szemlélettel állapította meg, az 1996. évi 202 ezer Ft-os normatívából az intézmény megközelítőleg 189 ezer Ft-ot kap meg. A költségvetés összeállításában - a fenntartó által kért javaslaton túl - az intézménynek beleszólási lehetősége, a kapott tájékoztatás szerint, nem volt. A költségvetési egyeztetéskor az intézmény saját bevételei nagyságának megállapításában volt kizárólag egyetértés, de évek óta vita forrása az intézmény alulfinanszírozása. A fenntartó megyei önkormányzatnak egyébként 80-100 millió Ft nagyságrendű beruházási hitele van. Konfliktus forrása még, hogy 1996-ban a bérhányadot 4,5%-kal csökkentették, annak ellenére, hogy az intézmény dolgozói veszélyességi pótlékot nem kapnak. Az 1996. évi felemelt gondozási díjat (9600 Ft/hó) a gondozottak mintegy 80%-a képes megfizetni,  a vizsgálat idején 28 személy volt, akinek saját jövedelme nem lévén, az intézmény biztosította a kötelező zsebpénzt.

A vizsgálat alkotmányos jogokat érintő megállapításai

A jogbiztonsághoz fűződő jog

A Szociális törvény 100. § (1) c) pontjában foglaltak szerint az intézmény házirendjében kell meghatározni azt az időtartamot, amelynek elteltével - a megszüntetésre vonatkozó bejelentést követően - megszűnik az intézményi jogviszony. Az otthon házirendje nem tartalmazza ezt a szabályozást. Ezzel egyértelműen sérti az Alkotmányban megfogalmazott jogállamiság, illetőleg az abban foglalt jogbiztonsághoz való jogot tekintettel arra, hogy a gondozottakat e tekintetben bizonytalanságban tartja.

A házirend tartalmazza az intézményből való eltávozás (kimenő, eltávozás, szabadság) rendjét azzal a korlátozással, hogy az igazgató évente 60 nap szabadságot engedélyezhet és ettől csupán indokolt esetben térhet el. A vonatkozó népjóléti miniszteri rendelet [2/1994. (I.30.) NM. r. 73. §] kizárólag a szenvedély- és pszichiátriai betegek otthonából való 24 órán túli eltávozás engedélyezését utalja - az intézmény orvosa véleményének figyelembe vételével - az intézet vezetőjének hatáskörébe. Az a tény, hogy a házirend általános érvénnyel mondja ki az intézet minden gondozottjára - azok betegségétől  és az állapotától függetlenül - az eltávozás engedélyeztetését, sérti az intézetben gondozott időskorú illetőleg fogyatékos lakóknak az Alkotmányban foglalt jogbiztonsághoz és szabadsághoz való jogait.

A hivatkozott 2/1994. (I.30.) NM rendelet nem állapítja meg pontosan azokat a feltételeket, hogy milyen esetben tagadhatja meg az igazgató az eltávozást, illetőleg milyen esetekben köteles azt engedélyezni. Ez a jogszabályi pontatlanság  egyértelműen sérti  a pszichiátriai és szenvedélybetegek otthonában elhelyezett gondozottaknak a jogbiztonsághoz való jogát. Mindezt alátámasztja az Alkotmánybíróság a 11/1992.(III.5.) AB számú határozata, mely kimondja, hogy "a törvény szövegezésének határozatlansága és bizonytalansága sérti a jogbiztonság követelményét." Ugyancsak a jogállamiság és jogbiztonság alkotmányos elvével ellentétes az a tény, hogy alapvető emberi jogot - a szabadsághoz való jogot - nem törvény, hanem népjóléti miniszteri rendelet korlátoz.

A tulajdonhoz való jog

A gondozottak érték- és vagyonmegőrzésének szabályairól a 1996. február 22-én módosított házipénztári és -kezelési szabályzat rendelkezik. A gondozottak megérkezésekor átvételi elismervénnyel - két tanú igazolásával - veszi át az intézmény a bevitt értéktárgyakat, melyeket jellegüktől függően a házipénztárban illetőleg az intézeti raktárban őriznek. A személyes használati tárgyakról nyilvántartó lapot állítanak ki gondozottanként. Az intézet által biztosított ruhaneműket az átadást követően rendszeresen leltározzák, melyet a gondozott, a leltárt felvevő, az osztályos nővér és a szobafelelős is aláír. Halál esetén az elhalálozott személy saját használati tárgyait az osztályos nővér adja át feljegyzéssel - a 2/1994.(I.30.) NM r. 64. § (2) bekezdésében előírt két tanú igazolása nélkül - a gondnoknak, illetőleg hozzátartozónak.

A szabályzat rendelkezései szerint a gondozottaktól átvett pénzeszközöket a gondozott írásos nyilatkozata, illetőleg törvényes képviselőjének nyilatkozata szerint az intézményben vagy pénzintézetben kezelik. A 4 ezer Ft-on felüli készpénzt pénzintézeti letétbe helyezik.  A letétekről személyenként letéti elszámolási ívet és összesítőt vezetnek.

A szabályzat kimondja, hogy a magatehetetlen, továbbá mentális állapotánál fogva védtelen (korlátozottan cselekvőképes ill. cselekvőképtelen) gondozottak esetében a hozzátartozók (gondnok) tudomásával és jóváhagyásával gondoskodnak a szabad pénzeszközök (költőpénz) kezeléséről, nyilvántartásáról és felhasználásáról. A gondozotti költőpénz a 4 ezer Ft-ot nem haladhatja meg. A nyilvántartás gondozottanként egy hitelesített füzetet jelent, melyet az ápolási osztályok vezetői vagy az általuk kijelölt szobafelelős vezet. A füzet tartalmazza mind a vásárolt áruféleségeket, mind az átvett pénzösszegeket, melyet az átadó nővér és gondozott aláírásával igazol.

A vizsgálat e tekintetben - a jelzett pénzügyi szabálytalanság megállapításán kívűl - alkotmányos visszásságot nem tapasztalt.

Az egészséges környezethez való jog

Az intézet területén a belső utak szilárd burkolatúak, kövezettek illetőleg aszfaltozottak, a mozgáskorlátozott betegek részére is lehetőséget nyújtanak a helyváltoztatásra.  A vízellátás a községi regionális vízműről történik, az otthonnak van saját kútja is, melynek vizét locsolásra használják. Az épületek falai azonban helyenként salétromosak, mállik a vakolat. A legrosszabb adottságú "D" jelű épületről a fenntartó szociális és egészségügyi bizottsága már 1992-ben megállapította, hogy "adottságai a jelenlegi formában nem megfelelőek. A hosszú folyosó kisebb egységekre történő leválasztásával, több kijárat megnyitásával és a mesterséges szellőzés kialakításával lehetne a körülményeket javítani." A vizsgálat az épületet változatlan állapotban találta.

A már említett fenntartói vizsgálat 1992-ben azt is megállapította, hogy a szennyvízelhelyezést, további közösségi helyiségek kialakítását, az épületek külső felújításait, konyhai felszerelések és a gépek pótlását meg kell oldani. A konyhai rekonstrukcióra az elmúlt években mintegy 13,5 millió Ft-ot kaptak. Az otthon többször eredménytelenül pályázott (Lakitelek, Soros alapítványokhoz, ÁFI-hoz), és így a szennyvízelhelyezést nem tudta megoldani. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a szennyvíz-szikkasztó telítettsége esetén a szennyvíztisztító tartalma a fűtésrendszerbe visszaáramlik. Mindez megengedhetetlen közegészségügyi probléma, amelyet 1994-ben az átfogó pénzügyi-gazdasági ellenőrzés során a felügyeleti szerv is rögzített. Pénzügyi fedezet hiányában azonban, most szennyvízszippantással igyekeznek a helyzeten enyhíteni.

Az intézmény elhelyezése, az épületek műszaki állapota, továbbá a szennyvíztisztítás megoldatlansága egyértelműen sérti a gondozottaknak  az Alkotmányban biztosított egészséges környezethez való jogát.

Az élethez és emberi méltósághoz való jog

A gondozottak általában az intézménybe érkezéskor látják meg először jövőbeni életük színhelyét. Néhány évvel korábban még végeztek előgondozást, ezt azonban pénzügyi okokból már nem tudják ellátni, annak ellenére hogy azt 2/1994. (I.30.) NM rendelet 67. §-a előírja. Mindez különösen a szakosított szociális ellátás igénybevételének önkéntes jellegére tekintettel sérti a gondozottaknak az Alkotmányban  biztosított emberi méltósághoz való jogát, hiszen a lefolytatott hatósági eljárások után általában már sok esetben nincs is lehetőség módosításra.

A Szociális törvény 68. § (3), valamint a 2/1994.(I.30.) NM rendelet 72. § (2) és 73. § (1) bekezdéseiben előírt, az egészségügyi állapotnak megfelelő elkülönített ellátást, a különálló épületek ellenére sem biztosítja az intézet. Annak ellenére, hogy a fenntartó megyei önkormányzat szociális bizottsága 1995-ben megállapította "súlyos gondot jelent az intézmények számára a szenvedélybetegek (krónikus alkoholisták) időskorúakkal, illetőleg fogyatékosokkal és elmebetegekkel együtt történő ellátása, még abban az esetben is, ha az egyes helyeken a különálló épületekben történő elhelyezésük megoldható."

Az intézet igazgatója 1996. februárjában írásban jelezte a szakmai munkát irányító megyei önkormányzati hivatalnak - többek között - "végig gondolandó, hogy egy 220 ágyas otthonban meddig kívánatos az alkoholizálók arányának fokozatos növelése. Véleményünk szerint területi adottságainál, épületszerkezetéből kiindulva intézményünk elsősorban foglalkoztatható értelmi fogyatékosok intézményének felelne meg leginkább."  A helyzet megoldását egyedül az jelentené, ha a fenntartó megyei önkormányzat módosítaná az intézmény alaptevékenységét, az általa fenntartott szociális intézményi hálózat teljes felülvizsgálatával. Tekintettel arra,  hogy a beutalásokat a Szociális törvény értelmében a települési önkormányzatok végzik, így mindaddig nem szüntethető meg az említett állapot, amíg az otthonba jogszerűen utalhatnak be különféle szakosított ellátási formát igénylő személyt.

Mindez nemcsak a Szociális törvény hivatkozott rendelkezésébe ütközik, hanem sérti a gondozottaknak az Alkotmányban  biztosított emberi méltósághoz való jogát is. Az intézményben a gondozottak között egyébként több alkalommal történt - tettlegességig fajuló - összeütközés is (1. és 2. számú eset), aminek egyik oka éppen a nem elkülönített gondozás lehet. A szenvedélybetegek alkoholbetegségükből adódó agresszivitásukkal félelemben tartják a rosszabb egészségi állapotban lévő időskorúakat, fogyatékosokat és pszichiátriai betegeket.

Az otthon Szervezeti és Működési Szabályzata rendelkezik a társadalmi bizottságokról, ezek között az ún. Fegyelmi Bizottságról. A Fegyelmi Bizottságot a 3/1980.(III.8.) EüM  rendelet 16.§ (3) és (4) bekezdésére valamint a 10/1980.(Eü.K.6.) EüM  utasítás 16. §-ára hivatkozással hozták létre. Az említett rendeletet és utasítást időközben a 2/1994.(I.30.) NM rendelet 103. § (1) bekezdése hatályon kívül helyezte. Egyébként is a hivatkozott jogszabályhely csupán az elmebetegek és a foglalkoztatásra alkalmatlan értelmi fogyatékosok szociális otthonainak kivételével (!) írta elő az ún. Társadalmi Bizottság létrehozásának kötelezettségét. Már az intézmény alaptevékenységének módosítása során, de legkésőbb az alapul szolgáló jogszabály hatályon kívül helyezésekor intézkedni kellett volna a megszüntetéséről.

A Fegyelmi Bizottság, amelyet időnként "Fegyelmi Érdekvédelmi Bizottság"-nak is neveznek, mind a dolgozók, mind a gondozottak "fegyelmi ügyei"-ben eljárt. A bizottság döntött többek között dolgozó munkaidő alatti "pihenése", portaszolgálati ellenőrzés során észlelt lopás kísérlete, valamint az intézetbe nagyobb mennyiségű alkohol bevitele miatt. Az erről készített dokumentumok egyértelműen tanúsítják, hogy a fegyelmi eljárás során a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a fegyelmi eljárás lefolytatására vonatkozó rendelkezéseit nem tartották be. 

A Fegyelmi Bizottság - a rendelkezésre bocsátott iratok szerint - 1996. évben is működött és a gondozottak által elkövetett meghatározott cselekmények esetén - pl. szobában történő dohányzás - szabott ki teljesen jogellenes módon pénzbírságot (például 1996. január 18-án, 1996. február 14-én és 1996. március 24-én).

A házirend kiegészítése szerint az Érdekképviseleti Fórum egyetértésével az otthon igazgatója a lakók kijárásának megszigorítására jogosult. A napi kimenő időtartamát korlátozhatja, felfüggesztheti "kapu, kisajtó kulcsra történő zárásá"-val. A fegyelemsértő személyeket meghatározott napokra (kedd, csütörtök, szombat) kimenő megvonással fegyelmezheti. Többszöri ismétlődés esetén annak mértéke öt, tíz, tizenöt napot is elérheti.

Az intézetben alkalmazott fegyelmezési, büntetési rendszer - annak demokratikus intézményként való feltüntetése ellenére - egyértelműen sérti a gondozottaknak az Alkotmányban foglalt emberi méltósághoz való jogait.

A gyakorlati tapasztalatok szerint a szakosított szociális ellátást nyújtó intézmények, különösen  az időskorúak, a fogyatékosok és a pszichiátriai betegek otthonai általában a gondozottak végső otthonát jelentik. Az intézmények kötelessége biztosítani az emberhez méltó körülményeket, melyhez hozzátartozik a magánélet lehetősége is. Az intézetben azonban a gondozottaknak ún. intim szoba nem áll a rendelkezésére, ami sérti az emberi méltóságnak az Alkotmányban  biztosított jogát.

Azt is meg kell azonban állapítani, hogy élettársi kapcsolat kialakulása esetén igyekeznek az elhelyezést megoldani. Több olyan élettársi kapcsolat is van a gondozottak között, ami az idők folyamán keletkezett, változott, illetőleg megszűnt. A házastársak elkülönített elhelyezését pedig az intézet minden esetben biztosítja.

Szabadsághoz  és személyi biztonsághoz való jog

Az otthonban jelenleg gondozott személyek mindegyike határozatlan időre szóló beutalással érkezett. A cselekvőképességet érintő gondnokság alatt lévő gondozottak személyi anyagainak szúrópróba szerinti áttanulmányozása során a vizsgálat a gondnokság alá helyező határozatot vagy annak  számára való hivatkozást nem minden esetben találta.  Az esetek többségében ez valószínűleg csupán adminisztrációs hiányosság, esetenként azonban személyi szabadságot sértő eljárást is jelenthet (3.-5. számú esetek). Az eljáró hatóságoknak a gondnokság alá helyezési eljárásokkal összefüggésben tapasztalt érdemi vagy adminisztrációs mulasztásai egyértelműen sértik a gondozottaknak az Alkotmányban foglalt jogbiztonsághoz valamint szabadsághoz és személyi biztonsághoz fűződő jogait.

A jogorvoslathoz való jog, valamint a kérelemhez és panaszhoz való jog

A gondozottak együttélési szabályait  az 1996. március 20-án jóváhagyott házirend tartalmazza. A házirend tervezetét a megyei közgyűlés hivatala állította össze, melyet a megyében lévő szakosított ellátást nyújtó intézmények vezetői, főnővérei egy összevont konzultáció keretében vitattak meg. A helyi sajátosságoknak megfelelő szabályozást az intézmények vezetői dolgozták ki és a megyei közgyűlés illetékes bizottsága - átruházott hatáskörben - hagyta jóvá. Az intézet igazgatójának tájékoztatása szerint a házirend tervezetét az otthon lakóival ismertették, ahhoz a véleménynyilvánítás lehetőségét biztosították. A házirendről általánosságban megállapítható, hogy túlságosan terjedelmes, ám ennek ellenére nem tartalmaz minden, a jogszabályok által előírt kötelező szabályozást. Így nem rendelkezik az eddig már említetten túl - az intézményi jogviszony megszűnésére vonatkozó bejelentést követően az jogviszony megszűnésének időpontján kívül  - a foglalkoztatásban közreműködő személyek díjazásának mértékéről, az intézmény telephelyén végzett munkavégzés feltételeiről. A házirendről a gondozottak megérkezésükkor a szociális nővértől kapnak - a nővér saját elmondása szerint hosszabb, rövidebb - tájékoztatást.

A házirend állapítja  meg az érdekképviseleti fórum működését. Szabályai azonban nincsenek összhangban a Szociális törvény vonatkozó rendelkezéseivel. A törvény 98. § (1) a) pontja értelmében a panaszt az intézmény vezetőjénél vagy az érdekképviseleti fórumnál lehet benyújtani. Ezzel szemben a házirend kimondja, hogy az érdekképviseleti fórumnak címzett panaszt "írásban az intézmény igazgatójánál lehet benyújtani". Az  1996. március 14-én kelt - a házirend mellékletét képező - tájékoztató szerint az igazgató az elnöke az érdekképviseleti fórumnak. Külön említést érdemel, hogy az érdekképviseleti fórum három dolgozói képviselőjének egyike - a már említett igazgatón kívül - az igazgató testvére. Mindez lényegében kizárja az intézmény igazgatójának tevékenysége elleni panasz  pártatlan elbírálását és ezzel sérti az Alkotmányban biztosított jogorvoslathoz való jog  érvényesülését. 

Az érdekképviseleti fórum működéséről a vizsgálat semmilyen dokumentumot nem talált. Tekintettel arra, hogy a vizsgálat időszakáig is működött az ún. Fegyelmi Bizottság, egyértelműen megállapítható, hogy az érdekképviseleti fórum csupán formálisan alakult meg, a különböző panasz ügyekben a Fegyelmi Bizottság járt el. [Ezt alátámasztja az a levél is, melyet 19 gondozott írt a megyei főjegyzőhöz egy gondozott házaspár (lásd 1.számú eset) összeférhetetlen magatartása ügyében.] A fentiek egyértelműen sértik a gondozottaknak az Alkományban biztosított panaszhoz és jogorvoslathoz való jogait.
A rendkívüli eseményeket (betörés, tűzeset, baleset stb.) egy külön füzet tartalmazza. A betegekkel összefüggő "rendkívüli eseményeket" pedig az osztályokon vezetett eseménynaplókban rögzítik.

 A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog

A gondozottak személyi anyagaival kapcsolatban megállapította  a vizsgálat, hogy az intézmény a gondozottakról az előírt adatokat - bár nem mindig a megfelelő helyen és rendszerezetten - nyilvántartja. Külön kezeli az intézmény a gondozottak személyi igazolványait és/vagy személyi lapjait, továbbá a pszichiátriai betegek  TB kártyáit - időskorúak esetében ezt csak külön kérés alapján -, az egészségügyi anyagokat, ez utóbbival együtt a TAJ számot tartalmazó hatósági bizonyítványokat.

A gondozottakról vezetett nyilvántartások:
- az 1984-től vezetett  törzskönyv, tartalma: név, személyi igazolvány szám, személyi szám, anyja neve, születési ideje és helye,  utolsó  lakhelye, családi állapota, házastársának neve, házasságkötésének ideje, helye,  hozzátartozók neve és lakhelye,  foglalkozás és szakképzettség, jövedelem, vagyon, nyugdíjintézeti törzsszám,  gondozási díjként fizetendő havi összeg,  felvétel napja, beutaló hatóság megnevezése, beutaló határozat száma, kelte,  eltávozás, áthelyezés (mikor, kihez, hová, pontos cím),  elhalálozás ideje, oka;
- a személyi törzsanyagban találhatók: a kérelem, a környezettanulmány, a gondnok kirendelő határozat, a születési anyakönyvi kivonat, a személyi térítési díj megállapítására vonatkozó iratok, a hivatalos levelezés másolatai; 
- az egészségügyi törzsanyag tartalmazza: a diagnózist, a felvétel időpontját, a környezettanulmányt és/vagy az önkéntes felvételi kérelmet, esetenként a gondnokság alá helyező határozatot, a kórházi zárójelentéseket; 
- egészségügyi karton. Ez utóbbiról általánosan megállapítható, hogy a kórlefolyás vezetése rendkívül hiányos.

A kapott tájékoztatás szerint a gondozottak a saját személyes adataikat tartalmazó nyilvántartásokba - dolgozói felügyelet mellett - bármikor betekinthetnek.

A vizsgálat a magántitokhoz és személyes adatok védelméhez fűződő alkotmányos jogsérelmet nem tapasztalt.

A legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog

Az intézmény egyszemélyi felelős vezetője a határozatlan időre kinevezett igazgató. Távollétében általános helyettese a gazdaságvezető, szakmai helyettese a vezető ápoló. Az igazgató a Bárczy Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskola szociális szervező szakán szerzett szakképzettséget, 1983-tól az intézet vezetője. A gazdaságvezető felsőfokú KÁLÁSZ és mérlegképes könyvelő képesítéssel rendelkezik, 1992-től áll az otthon alkalmazásában. A vezető ápoló (főnővér) alapképzettsége érettségizett védőnő, majd elvégezte a Bárczy Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskola szociális szervező szakát és egy mentáhigiénés tanfolyamot. Az intézmény megalakulásától dolgozik az otthonban.

Főállású orvost az otthonban nem alkalmaznak, a betegek TB kártyáit a települési háziorvosnak adták le, aki az intézettel kötött külön megbízási szerződés alapján, hetente kétszer 4 órát tölt az intézetben, továbbá szükség esetén bármikor rendelkezésükre áll. Az igazgatótól - kérdésekre - kapott válaszok szerint a valóságban csupán heti egy alkalommal biztos az intézeti rendelése. Nem foglalkoztat főállásban pszichiátert sem az intézet. A kb. 35 km-re fekvő Nagykállóból jár ki havonta két alkalommal felváltva két szakfőorvos ugyancsak külön megbízási szerződés keretében. Kérdésekre az igazgató hasonlóképpen eltérő választ adott, előfordul, hogy a két főorvos havonta csupán egy alkalommal együtt rendel az intézetben. A sürgős esetekben mikrobusszal szállítják be a betegeket Nagykállóra. A nem pszichiátriai kórházi, szakorvosi ellátást Mátészalkán, a fogorvosi - sűrgősségi - ellátást   Hodászon oldják meg.

Tüdőszűrés rendszeresen van, busz jön ki az intézetbe és abban végzik el a szűrést, amit azonban sehol nem dokumentálnak, sem a szűrés időpontját, sem pedig annak eredményét. Nőgyógyászati szűrés nincsen, csak akinek problémája van, az kerül nőgyógyászhoz. Fogamzásgátló tablettát nem alkalmaznak. Menses naplót vezetnek. Abortusz, szülés nem volt. Tetanusz védőoltást nem kapnak a lakók, sem bizonyos életkor felett, sem mezőgazdasági munkavégzés esetén, csak ha baleset történik és az orvos indokoltnak tartja.

Az intézet engedélyezett szakdolgozói létszáma: 87 fő, üres álláshely nincsen. A gondozottakkal közvetlenül 37 fő foglalkozik, melyből szakképzett 23 fő (62%) a jogszabályban előírt 80%-kal szemben. Jelenleg 6 fő vesz részt szakirányú továbbképzésben. (Fenti adatok nem tartalmazzák az igazgatót és a vezető ápolónőt.)

Az intézményi dolgozók megoszlása az alábbi:
- szakorvos					  - fő
- részmunkaidős szakorvos		 2 fő	(megbízásos jogviszonyban)
- nem szakorvos	 		 1 fő	(megbízásos jogviszonyban)
- pszichiátriai szakápoló		 1 fő
- szakképzett ápoló			22 fő
- segédápoló 				14 fő
- adminisztratív dolgozó		  9 fő
- kisegítő (fizikai)			41 fő

A szakképzett ápolókként feltüntetett dolgozók szociális gondozói, szociális otthoni gondozói és egy fő csecsemőgondozói  szakképesítésekkel rendelkeznek. Az intézményben minden szakfeladatra van munkaköri leírás. Ezek az SZMSZ mellékletét képezik.

A lakók, illetve ápoltak mind formális orvosi diagnózisaikat, mind pedig tényleges fizikai állapotukat tekintve a legváltozatosabb képet mutatják. Tolókocsis, végtaghiányos, vagy súlyos fejlődési rendelleneség miatt megnyomorodott emberek mellett szép számmal vannak idősek, jobb-rosszabb fizikai és/vagy szellemi állapotban. A pszichiátriai „paletta” is nagyon tarka: oligofréniától és schizofréniától a maniaco-depressziván át az alkoholizmusig terjed. Jelenleg megközelítőleg félszáz (48) alkoholista van az otthonban, akik a viszonylag fiatalabb korcsoportot képviselik. Sok közöttük a 40-50 éves ember, aki italozó életmódja miatt szociálisan deklasszálódott, családját elvesztette, munkahelye sincs, de van valamilyen alkoholos eredetű testi betegsége (májzsugor, polineuropathia, encephalopathia stb.). Az agresszív alkoholistáktól nemcsak a többi lakó fél, hanem bevallott módon a személyzet is. Kezelésük szükség esetén két ampulla Seduxen injekció beadásából áll. Az ampullák az ún. készenléti  dobozban hozzáférhetőek.

Példa a "D" osztály eseménynaplója, amelyben több olyan bejegyzés szerepel, amelyből egyértelmű, hogy a beteg Seduxent kapott, „korábbi megállapodás alapján”. (Nem derül ki, hogy a havonta 2-3 órát rendelő pszichiáterrel történt-e ez a megállapodás.) Számtalan bejegyzés található arról, hogy betegek erősen ittas állapotban voltak. Van egy mondat, amely változatlan formában sűrűn visszatér az éjszakai jelentések között: "Az ittas állapotban lévő lakók nyugodtan töltötték az éjszakát." Noha több ápoló is azt állította, hogy agresszió nem fordul elő, a naplóban több bejegyzés is tanúsítja, hogy az adott beteg agresszívan viselkedett. 
Idézetek: "március 31. N.J. ittas állapotban volt, T.Gy.-nek nekiment, meg akarta verni.
április 4. F.Gy.-né szökésel fenyegetőzött. 2 ampulla Seduxen hatására elaludt."

A pszichiátriai gondozás látszólagos, tekintve hogy egyetlen pszichiátriai szakápoló tevékenykedik az otthonban. A pszichiátriai szempontból szakképzetlen nővérek feladata, hogy előkészítsék a problémás eseteket az időnkénti pszichiátriai orvosi vizsgálatra.  A végeredmény az, hogy a betegek túlnyomó részét csak akkor látja a pszichiáter az otthonba kerülésüket követően, ha pl. alkoholos pszichózis (delírium tremens) miatt be kell őket szállítani Nagykállóba a pszichiátriára. Leggyakrabban az tapasztalható, hogy a kórházi kezelést követően a beteg egy ideig még kapja a kórházban beállított gyógyszereket, majd leállítják. Nem sikerült azonban kideríteni - az egészségügyi kartonokban ugyanis semmi nyoma -, hogy ki, mikor és miért állította le a neuroleptikus kezelést. 

A „D” épület egyik szárnyában élnek a magatehetetlenek és az idősek. Nyomorúságos állapotok, salétromos falak között. Itt is az a szokás, hogy napközben nem lehet a szobákban tartózkodni - vagyis hideg, rossz időben a sivár, kietlen folyosón szorongnak a betegek. Üldögélnek a rozoga foteleken és nézik a fekete-fehér TV-t, ha a nővér bekapcsolja nekik. Nyáron jobb a helyzet: a tolókocsisokat is kiültetik az épület előtti betonos térségre és süt a nap, jó meleg van,  énekelnek a maradak. Ezen a szárnyon nincs foglalkoztatás - igaz sokukat testi fogyatékosságuk miatt foglalkoztatni  nem is lehet - de ápolni lehetne. [Például a  púpos, járásképtelen K.M. tud és szeret is rajzolni - vagyis szeretne és tudna, ha kapna hozzávalót. Régi képei az ebédlő falát díszítik. Van persze olyan is, akiknek veleszületett rendellenesség miatt csonkolni kellett a végtagjait (mind a négyet!) és így csonttá soványodva, görcsbe rándult testtel fekszik évszám egy lepedő alatt az ágyon, bepelenkázva. Valaki más felöltözve, takarót a fejére húzva fekszik mozdulatlanul - a nővér szerint - órák óta és nem hajlandó felkelni, de válaszolni se, ha szólnak hozzá. Megszólításra kinéz a takaró alól és kedvesen mosolyog, beszélget. Nem lehet eldönteni mi történt,  a nővér állításával ellentétben soha, senki nem szól hozzá, vagy az idegen hang keltette fel a kíváncsiságát.]

A szakszerűség követelménye kimerül az ápolási feladatok minimumának ellátásában (tisztázás, naponta háromszor etetés, hetente egyszer fürdetés), de a hospitalizáció, depriváció oldása, megelőzése nem létező követelmények. [Például valaki készített egy leírást, amelynek "Vezetett beszélgetésekhez egy spontán ötlet-séma" a címe. Az alcím szerint „időskorú pszichotikusok, vagy fiatal elmebetegek aktivizáló csoportfoglalkozásaihoz" lehet használni útmutatónak.  Ebben az első instrukció így hangzik: "Nagyjából azonos diagnosztikus szempontú agyi érelmeszesedésben szenvedők, demens, szenilis személyek. 5-8 fő férfiak nők vegyesen, esetleg 1-2 fiatalabb. Ne legyen viszont a csoportban állandóan nagyon súlyos fekvő, és súlyosan elbutult személy". Ez az írás a szakmaiság látszatát kelti, azonban mindenfajta orvosi - diagnosztikus tudást nélkülöz. Szerzője nyilvánvalóan valamilyen továbbképzésen hallottakat próbált adaptálni a helyi viszonyokra.]

Az Alkotmányban  biztosított, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog az otthonban az említett hiányosságok miatt nem érvényesül. A Szociális törvény 2.§ és 88.§-ai értelmében a szociális ellátás feltételeinek biztosítása a fenntartó megyei önkormányzat feladata. Az otthon igazgatója a megyei szociális otthonok, gyermek és ifjúsági intézmények három éves racionalizálási és szakmai fejlesztési stratégiájának elkészítéséhez adott válaszában kezdeményezte, hogy "1997-től intézeti orvos és méginkább pszichiáter szakorvos kerüljön beállításra napi 4-4 órában".

Az otthon gondozottainak foglalkoztatása önkéntes. A munkaalkalmassági vizsgálatot a hodászi háziorvos végzi. A munkaidő hivatalosan 9-15 óráig tart. Az igazgató tájékoztatása szerint a szenvedélybetegek foglalkoztatása jelenti a legnagyobb gondot, ők lehetőség szerint igyekeznek - az önként kötött  szerződés ellenére is - magukat a munkavégzés alól kivonni.
A gondozottak intézeten belüli telephelyen történő szervezett foglalkoztatása a Fővárosi Kézműipari Vállalattal kötött szerződés keretében végzett ún. kábelmentés (kábelhámozás). A gondozottakat az 1991-ben kötött szerződés szerint teljesítménybérben díjazzák. A legjobban dolgozó hámozók 5-9 ezer Ft között, egy-két kiugróan jól teljesítő 12 ezer körül,  a levágott műanyagburkolatot válogatók 4-6 ezer Ft között keresnek. Átlagosan 41-42 fő dolgozik itt.
Az Állami Gazdaság idejében még voltak szezonális mezőgazdasági munkák, diótörés, almahámozás, ládaszögezés. Az Állami Gazdaság 1992-es megszűnése óta más külső szervvel munkavégzésre vonatkozó szerződése az intézetnek nincs.
Az intézeten belüli további foglalkoztatás: az ún. agroterápia - háztáji gazdálkodás -, a 100 db-os sertésállomány gondozása,  a házak körüli munkák elvégzése továbbá a hobby jellegű elfoglaltságok: kulturcsoport és énekkar a dolgozókkal közösen, dráma terápia, kézimunka-szakkör. Az intézetnek van saját  újságja, az Otthon c. magazin, valamint belső rádiója, hangoshíradója. Ez utóbbi a vizsgálat idején átalakítás miatt szünetelt. Tervezik, hogy kiépítenek az otthonon belül egy kábeltelevíziós rendszert, amelyen elsősorban a rendezvényeikről felvett kb. 2 ezer órányi anyagot kívánják bemutatni.
A belső munkákban résztvevők 10 Ft/óra értékben foglakoztatási jegyet kapnak, amely  havi 500 Ft-nak megfelelő összeget, kiugróan jó teljesítmény esetében 1.000 Ft körüli összeget jelent. A terápiás foglalkoztatásról heti tervet készítenek, amit a főnővér hagy jóvá és elvégzését is minden esetben értékelik.
Sajátos rendezvénye az intézetnek évente a háromnapos hagyományőrző tájnap, ami szilvaszedésből, lekvárfőzésből és kenyérsütésből áll. A gondozottak elmondása szerint ez az utóbbi években már csak egy-két napra csökkent. Rendszeres a megyében a szociális otthonok évenkénti sport találkozója, külön a gondozottak és külön az alkalmazottak részére. 

A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog

A lakószobák legnagyobb ágyszáma 8 fő, egy darab egyágyas és néhány kétágyas - házaspári, élettársi - szoba van. Egy főre megközelítőleg  3-4 négyzetméternyi terület jut. Az otthonban elkülönített betegszoba és orvosi rendelő nincs. Az orvosi rendelést a főnővéri szobában tartják. A betegek  elhelyezéséről az üres ágyak szerint a szociális nővér dönt. Az egyéni érdekeket kizárólag összeférhetetlenség esetén veszik figyelembe, de akkor sem mindig tudják megoldani. (Példa erre az Sz. házaspár esete, 1. és 2. számú eset). A gondozottak saját ruházati és egyéb felszerelési tárgyaikat az intézetbe bevihetik, használhatják. A mosatás általában a mátészalkai kórház kocsordi mosodájában történik, ám az utóbbi időben anyagi okokból a fehérneműk, ágyneműk mosását helyben négy háztartási forgótárcsás és négy háztartási félautomata mosógéppel végzik. Az épületek felszerelési tárgyai is rendkívűl szegényesek. Még a diáktábor ágyait is használják. Nemzetközi segélyakciókból (pl. Hollandiában Zwolle településtől) kap időnként az intézmény ruhaneműket, egészségügyi cikkeket. Az intézmény textíliával és egyéb higiénés cikkel való ellátása igen rossz. A jogszabályban kötelezően előírt mennyiségeket nem tudják biztosítani. Ezt az intézmény is több ízben jelezte a fenntartónak,  továbbá a megyei módszertani otthon 1994. évi helyszíni vizsgálata is megállapította.

A házirend határozza meg az otthonlakók napirendjét és étkezéseinek időpontját, helyét. Az ételt saját főzőkonyhájukon állítják elő, napi háromszori főétkezés formájában. Ebédre mindig meleg, hetente két alkalommal a vacsorára is meleg ételt biztosítanak. Diétás nővér az otthonban nincs, kizárólag a cukorbetegeknek főznek külön.

Az intézmény nyitott jellegű, azt csupán egy "vagyonvédelmi kerítés" határolja. Kimenőre mindenki jogosult, ezt kilépővel engedélyezik illetve tartják nyilván. A nyilvántartás pontossága és ezzel együtt a szociális ellátás, gondozás szakszerűsége megkérdőjelezhető, tekintettel arra, hogy 1990. júniusában történt egy olyan halállal végződött baleset, amelynél csak másnap észlelték a beteg távollétét (6. számú eset). A gondozás ilyen mértékű "elhanyagolása" egyértelműen a lakók szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jogait sérti. 

A házirend foglalkozik a betegek kapcsolattartásának rendjével és annak szabályaival. A látogatásokat nem korlátozzák, a kapott tájékoztatás szerint a gondnokság alatt lévő személyek többségének hozzátartozó, családtag a gondnoka. A látogatóknak szükség esetén a volt igazgatói szolgálati lakásban tudnak szállást biztosítani.

A vizsgálat egyéb megállapításai

Az igazgató több alkalommal kezdeményezte - közérdekű bejelentéssel, feljelentéssel - az otthon közelében működő "bögrecsárdák" megszüntetését. A házirend az esetenkénti alkoholfogyasztást a következőképpen szabályozza: " ... az intézmény biztosítja: a kornak, egészségi állapotnak figyelembevételével a kulturált körülmények közötti mérsékletes és korlátozott mértékű legális hozzáférhetőséget az otthon vagyonvédelmi kerítésén kívül működő vegyes üzletben, büfében". Ezen túl az intézmény területére - meghatározott ünnepeken kívül - szeszesital bevitelét tiltja. A házirendben meghatározott alkalmakon kívül, illetőleg a nagyobb mennyiségben bevitt alkoholt elveszik és csak "kiporciózott formában" való fogyasztását  engedélyezik. Az igazgató eljárása azonban ebben a tekintetben nem következetes. A vizsgálat alatt azon tervéről adott tájékoztatást, hogy szeretné az intézményi büfében engedélyezni a dobozos - alkoholtartalmú - sör árusítását. A betegektől kapott információk szerint a nővérek is adnak alkoholt a gondozottaknak, amit  a személyes szükségletek kielégítését szolgáló pénzeszközökről vezetett füzet is igazol. (Eszerint  T.J-né gondozottnak 1994. október 18-ától november 25-éig a személyzet 4 l és 9 dl pálinkát vásárolt.)  Mindez egy szenvedélybetegeket is gondozó otthonban megengedhetetlen és a szakmai tevékenység - beleértve az igazgató munkáját is - színvonalát kérdőjelezi meg.

Az intézmény szervezeti és  működési szabályzatát a megyei önkormányzati hivatal által készített minta alapján 1992. augusztus 27-én adta ki az igazgató, a megyei közgyűlés főjegyzőjének jóváhagyásával. Az eltelt időben több alkalommal módosították. Így például  a közalkalmazotti tanács, valamint az érdekképviseleti fórum szabályozásával.
Az SZMSZ szerint az  otthon szervezetileg két fő részből,  gondozási (szakmai ) részlegből és gazdasági-műszaki részlegből áll. A szabályzat szerint a részlegek további csoportokra tagozódnak, úgymint ápolási-gondozási osztályokra, mentálhigiénés részlegre, kisegítő állományú dolgozókra valamint könyvelés, pénzgazdálkodásra, gondnokságra és élelmezési csoportra.

A vezetést segítő tanácsadó szervek cím alatt foglalkozik az SZMSZ a munkahelyi demokrácia fórumaival, melyek az összdolgozói munkaértekezlet, a részlegvezetői munkaértekezlet, a csoportértekezlet, a szociális otthoni társadalmi bizottságok, a  lakógyűlés és az  érdekképviseleti fórum.

A megyében Tiborszálláson működik - időskorúak - módszertani otthona. Negyedévente tartanak az igazgatók és főnővérek számára szakmai napokat, ahol egy-egy aktuális szakkérdést vitatnak meg. Rendszeresek a továbbképzések - évente kétszer, két hetes tanfolyam 30 fő részvételével - valamint  az intézmény látogatások. Pszichiátriai módszertani otthon jelenleg nem működik, azt a Nyírbéltelken kialakítandó - korábban kórházként működő - intézetben tervezik.

A rendelkezésre bocsátott dokumentumok szerint az ÁNTSZ utoljára 1993-ban végzett közegészségügyi ellenőrzést.

A fenntartó megyei önkormányzat a kétévenkénti átfogó pénzügyi-gazdasági ellenőrzés keretében felügyeli a szakmai tevékenységet is. Az önkormányzat illetékes bizottsága rendszeresen megtárgyalja intézményeinek működését, legutóbb 1992-ben és 1995-ben.

Ajánlások

1. A vizsgálat megállapításai alapján kezdeményezem, hogy a fenntartó Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzat a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 9. § (4) bekezdésében biztosított hatáskörében, a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény és végrehajtási rendeletei előírásaira figyelemmel - átfogó jelleggel - tekintse át a szakosított szociális ellátást biztosító intézményeinek helyzetét, működését. Módosítsa a hodászi pszichiátriai otthon alaptevékenységét  (alapító okiratát) és a gyakorlatban is elkülönítetten biztosítsa az egyes ellátásokat. Lehetőség szerint gondoskodjon a mozgásszervi fogyatékosok más - a fogyatékosságuknak megfelelően szakosított - intézménybe történő áthelyezéséről, mivel megfelő szinten történő ápolásuk az intézeten belül nem biztosítható.

2. Kezdeményezem a fenntartó Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzatnál, hogy a vizsgálatban megállapított alkotmányos visszásságok és jogszabállyal ellentétes gyakorlat megszüntetéséről haladéktalanul gondoskodjon:

- a házirend jogszabályi előírásoknak megfelelő átdolgozásáról, az alábbi tárgykörökben:
a) a bejelentést követően mennyi idővel szűnik meg az intézményi jogviszony,
b) az intézményből való eltávozás és visszatérés rendje az egyes gondozási formák szerint,
c) az érdekképviseleti fórum működésének a jogszabályi előírások szerinti szabályozása;

- az emberi méltóság alkotmányos jogának tiszteletben tartásáról, ezen belül:
a) a jogszabályban előírt előgondozás biztosításáról,
b) a magánélet lehetőségének biztosításáról,
c) a Fegyelmi Bizottság és a különböző büntetések megszüntetéséről;

- a legmagasabb testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog megvalósulásának feltételeiről:
a) az elhelyezés feltételeinek javításáról, különös tekintettel a kastélyépület felújításával megvalósuló férőhely bővítésre,
b) a jelentős közegészségügyi problémát okozó szenyvízelhelyzés - lehetőség szerinti mielőbbi - megoldásáról,
c) a jogszabályban előírt orvosi ellátás biztosításáról,
d) a szakszerű gondozás személyi feltételeinek biztosításáról;

- az intézetben akut problémának számító rendszeres alkoholfogyasztás megszüntetéséről, szükség szerint a személyi felelősség megállapításáról.

Esetek

1. számú eset:

Az 1993. február 1-jén felvett jegyzőkönyv szerint Sz.S. és Sz.S.-né alkoholos állapotban bántalmazták G.F. gondozottat és Sz.A.-né takarítónőt. Sz.S. és Sz.S.-né a bántalmazást szóban elismerték, de az alkoholos állapotukat tagadták. A jegyzőkönyv aláírását is megtagadták és Sz. S. a jegyzőkönyv eredeti példányát a fegyelmi bizottság előtt összetépte. A bizottság a sérelmet szenvedett G. F.-et másik épületbe helyezte át és javasolta Sz.S. és neje más szociális otthonban való elhelyezését.
Az ügy előzményéhez tartozik, hogy Sz.S és felesége az intézetben házasodtak össze. A férfinak a második, a feleségének a harmadik házasssága.  Mindketten voltak korábban más otthonokban, ahonnan összeférhetetlenségük miatt helyezték át őket Hodászra. 1992 óta folyamatosan kérvényezik, hogy másik otthonba mehessenek, de olyan rossz a hírük, hogy az otthonok nem fogadják őket. Mindkettőjük diagnózisa krónikus alkoholizmus, eltérő kísérő betegségekkel. Sz.S.-nek polyneurpathiája, gerincsérve és encephalopathiája van,  Sz.S.-né cukorbeteg és Kaposi-szarkómás.

2. számú eset.

Az 1994. március 30-án felvett jegyzőkönyv szerint 1994. március 28-án este Sz.S., Sz.S.-né és K.-né M.E. tettleg bántalmazták P.T.-t, aki 8 napon túl gyógyuló fejsérülést szenvedett. A jegyzőkönyvben foglalt nyilatkozatok szerint a verekedés mindegyik résztvevője feltehetőleg ittas állapotban volt. A meghallgatáson résztvett személyek úgy nyilatkoztak, hogy az Sz. házaspár rendszeresen italozik és másokkal szemben is agresszív magatartást tanúsítanak. P.T. ugyancsak fogyaszt időnként alkoholt, de nem viselkedik erőszakosan. A fegyelmi bizottság a korábbi hasonló cselekményekre tekintettel javasolta - ismételten - Sz.S. és Sz. S.-né más intézetbe történő azonnali áthelyezését. P.T.-t figyelmeztetés fegyelmi büntetésben részesítették.
Az intézet igazgatója 1994. március 31-én a házirend többszöri megsértése miatt a fenntartó önkormányzat illetékes osztályánál kezdeményezte Sz.S. és felesége más intézetbe való áthelyezését. A vizsgálat idején az Sz. házaspár változatlanul az intézet lakója volt.

3. számú eset:

1992. február 24-én a települési önkormányzat jegyzője megkereste a Nagykállói Elme- és Ideggyógyintézetet, kérve B.L. elmeállapotának szakvéleményét és arra vonatkozó javaslatot,
hogy elmeszociális otthoni elhelyezése indokolt-e. Az intézet 1992. február 26-i válaszában javasolja B.L. cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezését a kórrajzkivonat alapján. (Diagnózis: Encephalopathia alc. et vasc.; Dementia;  Art.scler.cer. et univ.; Hepatopathia alc.)
B. L.-t a fentiek alapján fia kérésére a települési önkormányzat jegyzője 1992. április 2-án a hodászi - ekkor még - Időskorúak Szociális Otthonába utalta. A határozat indokolása szerint  B.L.-t a megyei elme- és ideggyógyintézet pszichiátriai osztályán gyógykezelték, és "ügyeinek önálló viteléhez szükséges belátási képessége oly mértékben hiányzik, hogy az ideggyógyintézet javasolta, cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezését". Eseti gondnokául a gyámhatóság a fiát jelölte ki.  B.L. 1992. május 8-án foglalta el helyét az otthonban.
A vizsgálat a személyi anyagban gondnokság alá helyező határozatot, vagy az eljárás megindítására, lefolytatására vonatkozó iratot nem talált.

4. számú eset:

B.E.-t 1984. szeptember 17-étől 1985. február 4-éig (Dg: 318.0.), 1985. augusztus 28-ától  szeptember 10-éig (Dg: 318.0., 295.2.) valamint 1986. január 3-ától április 17-éig (Dg: 318.0.) a Nagykállói Elme- és Ideggyógyintézet pszichiátriai osztályán gyógykezelték. 1987. február 4-én az illetékes tanácsi szakigazgatási szerv B.E.-t, mint "ideiglenesen gondnokság alatt álló személyt" az elmebetegek szociális otthonába utalja véglegesen, a 3/1980.(III.8.) EüM. r. 5. § (2) b) pontjára hivatkozással. A megyei tanács vb. szakigazgatási szerve 1987. április 7-én Hodászt jelölte ki, melyről B.E-t nem, csak az ideiglenes gondnokát értesítette. A személyi anyagban a vizsgálat B.E. gondnokság alá helyezésével kapcsolatban további iratot nem talált.

5. számú eset:

1990. december 29-én a Nagykállói Elme- és Ideggyógyintézet a települési önkormányzat polgármesteri hivatalához fordult M.J. elmeosztályos ápolt szociális otthoni elhelyezéséről tájékoztatást kérve. A polgármesteri hivatal válaszában közölte, hogy M.J. a településről kijelentkezett, az új állandó lakóhelye Budapest és édesanyja 1989-ben úgy nyilatkozott, hogy amíg képes fia ellátására addig szeretné maga mellett tudni. 1991. januárjában az édesanya, mint ideiglenes gondnok , a polgármesteri hivataltól kérte, hogy fiát "cselekvőképességet kizáró szociális otthonba" utalják, mivel egészségi állapota megromlott és ellátására nem képes. Ezt követően a polgármesteri hivatal 1991. február 25-én M.J.-t. elmebeteg szociális otthonba utalta határozatlan időre. A megyei önkormányzat hivatala 1991. április 22-én  M.J.  kérelmére (!) a gacsályi szociális otthont jelölte ki. 1991. május 3-án a Nagykállói Elme- és Ideggyógyintézet kérte a szociális otthoni elhelyezés felfüggesztését, mivel "a férőhely-kijelölés nem a szakorvosi vélemény figyelembevételével történt, nem a beteg állapotának megfelelő".. A megyei önkormányzat főjegyzője 1991. július 31-én Hodászt jelölte ki, M.J. 1991. augusztus 6-án foglalta el helyét. A személyi anyagban további gondnoksággal kapcsolatos iratot a vizsgálat nem talált.

6. számú eset:

1994. június 24-én vasárnap késő délután G.T. gondozott engedély nélküli kimenőjéről a szomszédos búzatáblán keresztül igyekezett - valószínűleg ittas állapotban - vissza az intézetbe. Elmondása szerint a búzatábla végénél erős fényhatás kíséretében villámütés érte. Az intézet igazgatója jelentésében az eseményt a következőképpen vélelmezte: "ittassága miatt önmagát gyújtotta fel, tüzetfogó ruházatát és lábbelijét eloltani nem tudta". G.T.-t hangos segélykérésére június 25-én reggel 6 óra 50 perckor egy intézetlakó találta meg. Alsóvégtagjai derékig megégtek, a kórházba szállítása során eszméletén volt. A kórházban mindkét lábát azonnal amputálták. 1990. július 26-án a nyíregyházi kórházban elhunyt. Az igazgató a tűzoltósági vizsgálat eredményéről tájékozatást adni nem tudott, továbbá nem tudott információt adni a rendőrségi vizsgálatról sem.

5. Vas Megyei Rehabilitációs Intézet Intaháza 
A vizsgálat időpontja: 1996. április 22-23.

Az intézet létrehozásáról 1946-ban a Népjóléti Minisztérium rendelkezett akként, hogy a korábban dr. Batthyány-Strattmann László herceg tulajdonában lévő intai kastélyt a Celldömölki Kórháznak adta pszichiátriai osztály kialakítása céljából. A rekonstrukció rendkívül lassan haladt, 1952 tavaszán fejeződött be. Az első betegcsoport 1952. április 10-én érkezett meg az akkor Intapusztának nevezett otthonba. A minisztérium eredetileg ún. zárt jellegű elmeosztálynak nyilvánította, azonban sohasem volt az. 1952-től 1956-ig a Celldömölki Kórház pszichiátriai osztályaként, 1956-tól 1961-ig pedig az időközben megalakult Simasági Betegfoglalkoztató Intézettel közösen működött. 1961-ben önállóvá nyilvánították. 1967-től 1972-ig felvételes osztályként funkcionált és az akkori celldömölki járás területének pszichiátriai ellátását végezte. 1971-től elsősorban rehabilitációs feladatokat látott el, jelentős alkohológiai profillal és preventív feladatokkal együtt. 1992-től bővült feladatköre a pszichiátriai szakambulanciával. Az intézmény dr. Benedek István igazgatósága óta jelentős tudományos tevékenységet végzett. A szakterületén Magyarországon a legnagyobb múlttal rendelkező intézmény.

Jelenleg a Vas Megyei Önkormányzat fenntartásában működik, krónikus pszichiátriai betegek rehabilitációs szakkórháza speciális szakambulanciai részleggel.  Kötelező feladata: a krónikus pszichiátriai és alkoholbetegek gyógykezelése, rehabilitációja, terápiás jellegű foglalkoztatása; speciális szakambulanciáján a krónikus pszichiátriai betegek és alkoholbetegek járóbeteg szakellátása, utógondozása valamint antialkoholista megelőző, felvilágosító propaganda tevékenység.

A kórház a már említett kastélyépületben, Mesteri település külterületén található. Menetrendszerű busszal közelíthető meg.

A kórház engedélyezett ágyszáma: 115, melyből 65 krónikus pszichiátriai, 50 pedig alkohológiai ágy. Az elmúlt évi kórházi ágyszámcsökkentés az intézetet nem érintette. A vizsgálat idején kezelt betegek száma: 114 fő, ebből férfi: 77, nő: 37 fő. A betegek közül cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt 14 fő, cselekvőképességet korlátozó gondnokság alatt 6 fő állt és 6 fővel szemben volt folyamatban  cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezési eljárás.

A gondozottak életkor szerinti megoszlása:
-18 - 30 év között:	 7 fő
- 31 - 40 év között:	11 fő
- 41 - 50 év között:	49 fő
- 51 - 60 év között:	28 fő
- 60 év fölött:	19 fő.

Az intézetbe - a vonatkozó Egészségügyi törvény szerint - a beteg kérelmére, sürgős szükség esetén, illetőleg a bíróság kötelező intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján történhet a felvétel. Az intézmény elsődlegesen a megyei pszichiátriai osztályokról vesz át betegeket rehabilitációra és utókezelésre, de lehetőség van az egész ország területéről történő felvételre is. Az ambulancián minden nap van rendelés és azt bárki igénybe veheti.

Az átlagos ápolási idő 1993-ban 128 nap, 1994-ben 113 nap, 1995-ben 110 nap volt. Az ambulancia betegforgalma 1995-ben 1742 fős volt. Az ágykihasználás 1993-ban 92,2%-os, 1994-ben 96,1%-os , 1995. szeptemberéig 96,8%-os volt. A kórházból 1993-ban 303 fő, 1994-ben 357 fő, 1995-ben 347 fő távozott. Többségük otthonába tért haza. Néhány személy került állapotrosszabodás miatt más kórházba. Évente kb. 10-12 beteg esetében kezdeményezték a pszichiátriai otthoni elhelyezést (általában Sajtoskálra a pszichiátriai vagy Kőszegre az időskorúak otthonába). Évente 2-3 haláleset történt.

Az intézetet az Országos Egészségbiztosítási Pénztár finanszírozza, mégpedig krónikus ellátást nyújtó fekvőbeteg intézményként. Ez a gyakorlatban a pszichiátriai otthonokhoz képest jóval kedvezőbb anyagi helyzetet jelent. A megközelítőleg napi 700 Ft-os Ft-os - a szociális normatívát és a térítési díjat magában foglaló - szociális intézményi finanszírozáshoz képest napi 2 ezer Ft-ot. Mindezt kiegészíti az intézmény terápiás foglalkoztatásából származó és egyéb saját bevétel. [Étkezési hozzájárulás, a nyolc szolgálati lakás után fizetett lakbér és fűtési díj. Ez a költségvetés kb.10%-át teszi ki. A könyvkötészet évente 100-120 ezer Ft-os nyereséget hoz, a nyomda ennél is többet, a kertészet, a parkfenntartás, a báb- és tesztkészítés nullszaldós.] A fenntartó a költségvetés felhasználásába nem szól bele. A gép-műszer beszerzési pályázatoknál mindig az önkormányzat biztosította az intézményi önrészt. Ezen felül 1992-ben a kastély felújításához 300 ezer Ft-ot, 1993-ban a kazáncseréhez 500 ezer Ft-ot bocsátott a kórház rendelkezésére. 1996-ban tervezik  a nettó 9,5 millió Ft - céltámogatott - fűtéskorszerűsítési beruházást (gáztüzelésre való átállás), melynek önrésze 2-3 millió Ft. Éppen a vizsgálat időtartama alatt végezte az önkormányzat a kétévenkénti átfogó pénzügyi-gazdasági ellenőrzést, kiegészítve a szakmai feladatok vizsgálatával.

A vizsgálat alkotmányos jogokat érintő megállapításai

A  jogbiztonsághoz fűződő jog

A kórházban a Szervezeti és Működési Szabályzaton és a házirenden kívül van egy külön szabályzat, az ún. "Rendtartás" az alkoholelvonó kezelés alatt álló személyek részére. Célja az alkoholbetegek intézeten belüli életének olyan szabályozása, amely elősegíti motivációik, személyiségük áthangolását. Enélkül ugyanis alig van remény a sikeres kezelésre. A "Rendtartás" tudomásul vételét és elfogadását minden betegnek aláírásával kell elismernie.

Ennek 1. pontja kimondja, hogy a "gyógykezelés az intézetben a kezelő orvosok által megszabott ideig tart." Az  Egészségügyi törvény 35. § (1) bekezdése értelmében a pszichiátriai fekvőbeteg intézeti gyógykezelésbe vételnek a beteg kérelmére, sürgős szükség esetén és a bíróság kötelező intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján van helye. Alkoholbetegek vonatkozásában a hatósági kényszergyógykezelés elrendelésének lehetősége megszünt abban az esetben, ha az alkoholbetegnek nincs az alkoholizmussal összefüggő (pl. delírium tremens, alkoholos féltékenységi téboly stb) - esetleg attól független - pszichiátriai betegsége. Mindezekre tekintettel az alkoholbetegek kezelésének időtartama addig tarthat, amíg a beteg és az orvos együttesen szükségesnek tartja.

A "Rendtartás"  5. pontja szerint "Elmebetegekkel folytatott nemi élet, a BTK. fennálló rendelkezések alapján - tekintettel esetleges beszámíthatatlanságukra - erőszakos nemi közösülésnek minősül, és bűncselekménynek felel meg, mely, ha a kezelőszemélyzet tudomására jut, haladéktalanul jelenteni kell az ügyészségnek." A Büntető törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 197.§ (1) bekezdése értelmében az minősül erőszakos közösülésnek, ha valaki nőt erőszakkal, avagy az élet és testi épség ellen irányuló közvetlen fenyegetésel kényszerít közösülésre, vagy védekezésre illetőleg akaratnyilvánításra képtelen állapotát használja fel erre. A Btk 209. §-a alapján a törvény 197. § (1) bekezdésében meghatározott bűncselekmény kizárólag magánindítványra büntethető. A hivatkozott jogszabályhely értelmében tehát az elmebeteggel folytatott szexuális érintkezés nem feltétlenül és nem minden esetben minősül erőszakos közösülésnek, csak a törvényben taxatíve meghatározott további feltételek fennállása esetén. Az erőszakos közösülés egyébként is magánindítványra büntethető, a magánindítványt viszont csak a sértett vagy törvényes képviselője terjesztheti elő és nem az intézet dolgozója.

A kórház jellegéből adódóan mindenképpen indokolt az alkoholbetegek figyelmét felhívni arra, hogy a pszichiátriai betegekkel létesített szexuális illetőleg egyéb kapcsolat bizonyos feltételek esetén bűncselekményt valósíthat meg. A "Rendtartás" eredeti célja azonban nem ez, hanem az, hogy szigorú életviteli szabályokat írjon elő számukra a kezelés sikere érdekében.

A "Rendtartás" 6. pontja a következő szabályt tartalmazza "Az intézetben kezelt elmebetegekkel kötött mindennemű adás-vételi ügylet, kölcsönzési és anyagi kapcsolat, ugyancsak tekintettel esetleges beszámíthatatlanságukra, a BTK. szerint csalásnak és lopásnak minősül. E bűncselekményre is érvényes az elkövető elleni feljelentési kötelezettség."  A Btk. 316. §-ában meghatározott lopás és a 318. §-ában meghatározott csalás bűncselekménye kizárólag szándékosan, az eltulajdonítás illetve az utóbbi esetben a jogtalan haszonszerzés céljából követhető el. Az intézetben kezelt 65 pszichiátriai betegből összesen 20 személy volt a vizsgálat időpontjában cselekvőképességet érintő gondokság alatt és további 6 személlyel szemben folyt gondnokság alá helyezési eljárás. A cselekvőképességük teljes birtokában lévő betegek közötti ügyletek, amennyiben nem az említett célból köttetnek, továbbá egyéb tényállási többlet hiányában (pl. aranytárgy adás-vétele), semmiféleképpen nem minősülhetnek bűncselekménynek. Hasonlóképpen nem minősül minden cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezett beteggel kötött vagyoni ügylet sem bűncselekménynek, csak ha a szándék kifejezetten bűncselekmény elkövetésére irányult. Mindezt alátámasztja az is, hogy a Polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi. IV. törvény 14. § (2) és 18. § (2) rendelkezései még a korlátozottan cselekvőképes, illetőleg cselekvőképtelen személyek által a mindennapi életben tömegesen előforduló, csekély jelentőségű szerződések megkötéséhez sem követelik meg a törvényes képviselő hozzájárulását.

A "Rendtartás" említett szabályai azonban azzal, hogy nem a hivatkozott jogszabállyal (Btk) összhangban álló tájékoztatást tartalmazzák,  egyértelműen sértik az alkoholbetegek tekintetében az Alkotmányban foglalt jogállamisághoz és jogbiztonsághoz fűződő jogokat.

A tulajdonhoz való jog

A kórházban ápolt betegek értékei és vagyontárgyai nyilvántartásának és kezelésének szabályait az 1995 január 1-jén hatályba lépett házipénztári pénzkezelési szabályzat VI. fejezete tartalmazza. A szabályzat - számviteli szempontból - a hatályos pénzügyi előírásokkal összhangban rendelkezik az ápoltak pénzének és egyéb értéktárgyainak bizonylati rendjéről és kezeléséről. A szabályzat kimondja azt is, hogy az "orvos igazgató a Szervezeti és Működési Szabályzatban köteles szabályozni a letétek kezelésének rendjét /utalványozás, ellenőrzés stb./ és az abban foglaltak betartásának ellenőrzésére felelős vezetőt kell kijelölnie".

Az 1993. április 5-i keltezéssel, a megyei közgyűlés elnöke által jóváhagyott SZMSZ szerint a készpénzes kifizetések utalványozása a gazdasági igazgató feladata, az ellenjegyzésért, a kifizetések, átutalások, bevételezések lebonyolításáért továbbá a nyilvántartási, elszámolási helyek és rendszer megszervezésért a pénzügyi csoport és annak vezetője, a főkönyvelő a felelős. Az SZMSZ még két helyen "A betegek felvétele az osztályra"  és a "Teendők a beteg halála esetén" cím alatt  szól az értékkezelésről. Kimondja, hogy a beteg ruhaneműjének tárolása az erre a célra kijelölt szekrényben történik, a személyi leltár felvételét követően. Továbbá szabályozza azt, ha a meghalt beteg után letétbe nem helyezett értéktárgy van, azt két tanú jelenlétében a szolgálatot teljesítő nővér veszi leltárba és gondoskodik megőrzéséről, majd írásbeli elismervény alapján a legközelebbi hozzátartónak vagy ennek hiányában a hagyatéki végzéssel rendelkező örökösnek adják át.

A házirend 11. pontja arról tájékoztatja a betegeket, hogy a náluk maradó pénzért és értéktárgyakért az intézet felelősséget nem vállal, pénzt a betegek pénztárában lehet elhelyezni és annak felvétele hétfőn, szerdán és pénteken 11.30-tól 12.00 óráig történik. Az arany és egyéb értéktárgyakat a gazdasági hivatal páncélszekrényében lehet elhelyezni.

A szabályozásnak megfelelően a gyakorlatban a betegek megérkezésekor veszi át az otthon a különböző értéktárgyakat, készpénzt. A személyes letétek nagysága nincs korlátozva,  a pénzeszközök nyilvántartása rendben történik. A betegpénztári nyilvántartás a költségvetési készpénzforgalomtól teljesen elkülönített. A nagyobb összegű készpénzt takarékbetétkönyvbe helyezik. A tárgyletétek nyilvántartása elkülönített - hitelesített - nyilvántartó könyvben történik. Az egyes tárgyletéteket egyenként lepecsételt borítékban vagy csomagban, névreszólóan, aláírva és hitelesítve tárolják. Az értéktárgyak leadása nem kötelező. A cselekvőképes betegek készpénzfelvételének mértékét és gyakoriságát - a kifizetésre vonatkozó előírások megtartásával - nem korlátozzák. A cselekvőképességet érintő gondnokság alatt lévő személyek esetén a gondnok rendelkezése szerint biztosítják a készpénz fölvételét. A főkönyvelő tájékoztatása szerint ezen személyek esetében, ha a beteg nagyobb összeget - pl. 20-30 ezer Ft-ot - kíván egy alkalommal fölvenni, akkor megkérdezik a felhasználás célját. Az ilyen pénzfelvételt az igazgató engedélyezi, és a kapott tájékoztatás szerint előfordult, hogy nem járult hozzá, mivel nem értett egyet a felhasználás céljával.

Ez utóbbi  igazgatói intézkedés - ha az nem az ápolt gondnokának egyetértésével történik - sérti a betegeknek az Alkotmányban foglalt tulajdonhoz és emberi méltósághoz való jogait, annak ellenére, hogy a vizsgálat tapasztalatai alapján az intézkedés valószínűleg a beteg érdekeinek védelmében történhetett.

Az egészséges környezethez való jog

Az intézet egy kb. 17,5 hektáros gondozott park területén fekszik. Maga a kórház a volt kastélyépületben található. A foglalkoztatásra szolgáló műhelyek és a gazdasági részleg (konyha, mosoda stb.) külön épületekben találhatók. A főépület emeletes, lift nincs benne. Mozgáskorlátozott beteget lényegében nem gyógyít az intézet, így ez különösebb problémát nem okoz. A belső utak többsége szilárd burkolatú. Az intézetben két kórterem van a többi ún. hotel jellegű szoba. A 30 ágyas női osztályon 4 db WC, 9 db mosdó,  1 db kád és 3 db zuhanyozó van. A 85 ágyas férfi osztályhoz 12 db WC,  15 db mosdó, 4 db fürdőkád és 11 db zuhanyozó tartozik. A mellékhelyiségek tiszták. A melegvízszolgáltatás fűtési idényben folyamatosan, azon kívül reggel 5 és este 9 óra között biztosított. A szobák többsége 4-5 ágyas, egy betegre megközelítőleg 5 négyzetméternyi terület jut. Minden egyes ágyhoz tartozik éjjeliszekrény, továbbá minden betegnek saját zárható szekrénye van. A szobákban - a két kórterem kivételével - heverők vannak, melyeket nappal beágyaznak. A szekrények a női osztályon a folyosón vannak, a férfi osztály szekrényei azonban a pincében vannak elhelyezve. A betegek számára van hűtőszekrény. Közösségi helyiség a főépület földszintjén lévő társalgó, amelyet napközben ebédlő este pedig TV-szobaként használnak. Az emeleten is található egy kisebb méretű közösségi szoba, ahol ugyancsak van TV és  videómagnó. Körülbelül kétezer kötetes ún. betegkönyvtára is van a kórháznak, amely délutánonként tart nyitva és azt az egyik beteg kezeli. A szobákban és a közösségi helyiségekben a dohányzás tilos, a nővéreknek az öltözőben, a betegeknek pedig a - télen fűtetlen - pincében van dohányzásra kijelölt hely. A kórház területén működik egy büfé, ahol szeszesitalon és kávén kívűl az alapvető élelmiszereket és higiénés cikkeket meg lehet vásárolni. 

A vizsgálat az egészséges környezethez való jog tekintetében alkotmányos visszásságot nem tapasztalt. Azt is le kell szögezni, hogy az intézet egészségügyi és nem szociális intézmény, amelyik jóval kedvezőbb pénzügyi lehetőségek között, a szociális normatívának több, mint háromszorosából gazdálkodik. Mindez alapvetően meghatározza az ellátás, gondozás, gyógykezelés színvonalát is.

Az élethez és emberi méltósághoz való jog

A kórházban - a kapott tájékoztatás szerint - tilos a betegek közötti nemi kapcsolat.  Ezt tanúsítja az alkoholelvonó kezelés alatt álló személyek számára készített külön rendtartás és az a tény is, hogy nincs az intézetben külön intimszoba. A házirend szerint a betegek látogatókat is csak a társalgókban és a parkban fogadhatnak. A magánélet lehetősége, az intimitás ilyképpen teljesen ki van zárva a kórház életéből.

A házirend megtiltja a saját ruházat szobákban történő tartós elhelyezését. Nem szabad a szobában élelmiszert tárolni és étkezni sem. Mindezt nyilvánvalóan közegészségügyi és tisztasági megfontolásból rendelték el. Telefont használni - természetesen térítés ellenében - csak orvosi engedéllyel lehet.

Tekintettel arra, hogy olyan szakkórházról van szó, ahol az alkoholbetegek átlagosan  két-három alkalommal 3 hónapot töltenek, a pszichiátriai betegek viszont 3-5 évet, de van olyan közöttük, akit már 20 éve kezelnek, a fenti tilalmak túlzottan szigorúak. Nem veszik figyelembe az itt töltött hosszabb időtartamot, valamint azt a tényt, hogy a betegek többsége cselekvőképessége teljes birtokában van és jórészük önkéntesen kérte felvételét. Az is említést érdemel, hogy rehabilitációs kórházról van szó, ahol a kezelés célja a gyógyításon túl a társadalomba való visszakerülés elősegítése. A fenti korlátozásokkal sértik az itt kezelt  betegeknek az Alkotmányban foglalt emberi méltósághoz való jogát.

Szabadsághoz  és személyi biztonsághoz való jog

A kórházban az alkoholelvonó kezelés alatt álló betegek dokumentumainak szúrópróbaszerű áttanulmányozása során a vizsgálat megállapította, hogy mindegyikük önkéntesen kérte felvételét. A pszichiátriai betegek pedig vagy beutalóval, vagy önkéntesen az ambulancián való jelentkezéssel kerültek fölvételre. A SZMSZ kimondja, hogy "a betegek beutalása előzetes helybiztosítás után történik. Sürgősségi ellátás konzílium esetére, ill. krízis intervencióra vonatkozik". A hivatkozott szabályozás és a helyszíni vizsgálat alapján sem lehetett azonban egyértelműen megállapítani, hogy mi a pontos felvételi rend és milyen körből adódnak az ellátandó vagy ellátott esetek (1. számú eset ).

A szabadság, az eltávozás rendjét sem az SZMSZ, sem a házirend nem szabályozza. Erre vonatkozó szabályozást csupán az alkoholelvonó kezelés alatt álló betegek számára készített - már említett - külön "Rendtartás" tartalmaz. Eszerint a "kezelési idő alatt a betegek az intézetből csak a betegek tanácsának és az ügyeletes orvosnak az engedélyével távozhatnak el". A házirendben történik még utalás a szabadságra akként, hogy a "helyes közösségi magatartást megsértő beteg ellen szankciók foganatosíthatók, amelyek elsősorban a kedvezmények megvonásából állnak /eltávozás, szabadság/".

A kapott tájékoztatás szerint az eltávozást fél vagy egy napra mindenkor az ügyeletes orvos engedélyezi. A hétvégi eltávozás időtartama alkoholbetegeknél a 48 órát, pszichiátriai betegeknél a 72 órát nem haladhatja meg,  s erről a Betegek Tanácsa bevonásával döntenek. Az alkoholbetegeket  visszatérésükkor megszondázzák.

Szakmailag teljesen indokolt az, hogy az alkoholbetegek esetleges visszaesésének megakadályozása céljából eltávozásuk a 48 órát nem haladhatja meg. Márcsak amiatt is, mert az esetleges alkoholfogyasztást 48 órán túl már nem lehet kontrollálni. A pszichiátriai rehabilitáció esetében pedig kizárólag a kezelőorvos képes megítélni - a beteg állapotától függően - a szabadság mértékét. A betegek felvétele egyébként többségében önkéntes és azt bármikor meg is szakíthatják. Erre is tekintettel a szabadság engedélyezésének fenti rendje a vizsgálat megítélése szerint nem okoz alkotmányos visszásságot.

Amennyiben a szabadság elvonását  büntetési formaként alkalmazzák - s amelyre a házirend lehetőséget ad - azzal egyértelműen sértik a betegeknek az Alkotmányban foglalt szabadsághoz való jogát.

A jogorvoslathoz való jog, valamint a kérelemhez és panaszhoz való jog

A betegek magatartási szabályait az 1996. január 1-jén a kórház igazgatója által készített házirend és a már említett alkolholelvonó kezelés alatt lévő betegek részére összeállított rendtartás tartalmazza. A kórház és az osztály szabályairól az SZMSZ előírásai szerint a felvételkor a nővér tájékoztatja a beteget, illetve hívja fel figyelmet a házirend megismerésére. A házirendről összességében megállapítható, hogy rendkívül szigorú szabályokat tartalmaz, a már említett élelmiszer tároláson, a látogatók fogadásán túl is. A napirend, amely minden betegre egyaránt kötelező erősen kötött. Az intézetben uralkodó hangulatot jól illusztrálja egy régi, többször visszatért beteg interjúrészlete (2. számú eset).

Egy átlagos hétköznap napirendje a következő:

6.15-től 7.00-ig: ébresztő, tisztálkodás, reggeli rutinok a kezelőben
7.00-től 7.45-ig: reggeli (ekkor egy engedélyezett kávé elfogyasztása)
8.00-tól: a munkaterápia kezdete 
10.00-kor: tízórai (keksz, zsíroskenyér)
11.30-tól vizit  (akiknek külön szóltak vagy valamilyen problémájuk van)
12.00-től 12.45-ig: ebéd (és az engedélyezett második kávé elfogyasztása)
13.00-tól 17.00-ig: a munkaterápia folytatása
17.00-től 17.45-ig: vacsora
21.00 -kor, nyáron 21.30-kor takarodó.

A házirend kimondja, hogy a betegek sérelmeik esetén az osztályos nővérhez, a Betegek Tanácsa valamelyik tagjához vagy a vizitelő orvoshoz fordulhatnak. A kapott tájékoztatás szerint a Betegek Tanácsainak megalakítása az 1970-es években országos mozgalom keretében  történt. A Betegek Tanácsa általában 6-7 főből áll, tagjait a betegek választják. A szerdai napokon tartott ún. nagycsoporton történik meg a Betegek Tanácsa tagjainak megválasztása illetőleg kiegészítése és itt is számol be működéséről. Az intézet vezetése több kérdésben kikéri a véleményét (például szabadságok engedélyezése, foglalkoztatás, napirend kialakítása stb.) Működéséről azonban semmilyen írásos dokumentum nem készült. A rendkívüli eseményekről, panaszokról külön jegyzőkönyvet nem készítenek. Az esetleges baleseteket az osztályátadó füzetben rögzítik.
A hatályos jogi szabályozás a pszichiátriai fekvőbeteg intézetekben az érdekképviseletre, érdekvédelemre vonatkozó speciális rendelkezést nem tartalmaz.

Az Egészségügyi törvény 35/F. § (1) és (2) bekezdésében kötelezően előírt 30 illetőleg 60 napos bírói felülvizsgálatot a Sárvári Városi Bíróság folyamatosan végzi. A törvény vonatkozó rendelkezésének hatályba lépésekor, pontos szabályozás hiányában - az intézetben kapott tájékoztatás szerint - a cselekvőképességet érintő gondnokság alatt álló betegeket javasolták a 30 naponkénti felülvizsgálatra. Ez 1996. február 6-án 17 fő volt. A felülvizsgálatok során nem fordult elő, hogy a bíró nem tartotta volna szükségesnek az intézeti kezelést. 

A vizsgálat a jogorvoslathoz, továbbá a panaszhoz és kérelemhez való jogok tekintetében alkotmányos visszásságot - a kórházban megkövetelt túlzott fegyelem ellenére - nem tapasztalt.

A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez való jog

A betegekről a kórházban alapvetően kétféle nyilvántartást vezetnek, egyrészt az ún, személyi anyagot, továbbá a betegellátás dokumentációját. A személyi adatokat (név, TAJ szám, születési dátum, beutalás módja, felvétel időpontja stb.) számítógépes nyilvántartás tartalmazza, azonban egyidejűleg párhuzamosan vezetik a régi hagyományos osztálynaplókat is. A betegellátás dokumentációja - az SZMSZ szerint - a következő: kórlap, akutlap, nővérjelentő, leletek, osztályátadó füzet, zárójelentés és az ügyviteli dokumentáció. Az SZMSZ  pontosan meghatározza a betegellátás dokumentumainak tartalmát és a vezetésért felelős személyt is. A dokumentációk vezetése azonban a vizsgálat megállapítása szerint nem mindig megfelelő (lásd: 1. számú eset).

Szabályozza az  SZMSZ azt is, hogy a betegek állapotáról ki, kinek és milyen jellegű tájékoztatást adhat.

A vizsgálat e területen alkotmányos visszásságot nem tapasztalt.

A legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog

Az intézmény egyszemélyi felelős vezetője a megyei önkormányzat által kinevezett orvos-igazgató. Az ápolási-gondozási tevékenység tekintetében helyettese az ápolási igazgató, a gazdasági-műszaki tevékenység tekintetében pedig a gazdasági igazgató. Az igazgató Bukarestben végezte el az orvosi egyetemet, munkaképesség  megállapító és rehabilitáló - Magyarországon nem létező - szakon. A pszichiátriai szakvizsgát már Magyarországon tette le. 1990. február 1-jétől vezeti a kórházat. Tervei között szerepel az addiktológiai szakvizsga letétele. Rendkívül büszke az intézet hírnevére és hivatásának tekinti az "Aranyketrec" hagyományainak, hírnevének megőrzését. Az ápolási igazgató pszichiátriai szakápoló végzettséggel rendelkezik, jelenleg kétéves diplomás ápolóképzőre jár. 1968 óta van az intézetben. A gazdasági igazgatónak államigazgatási főiskolai végzettsége és menedzserképző tanfolyami képzettsége van. 1991 óta dolgozik a kórházban.

A kórház engedélyezett főállású alkalmazotti létszáma 67 fő, melyből egy pszichológusi és egy festő szakmunkás álláshely volt a vizsgálat idején betöltetlen.

A dolgozók megoszlása az alábbi:
- pszichiáter orvos 	 	 	  1 fő (az igazgató)
- orvos				 	  1 fő (rezidens)
- neurológus orvos	 	 	  1 fő (mellékállásban heti 15 órában)
- fogorvos			 	  1 fő (mellékállásban heti 4 órában)
- belgyógyász	  		 	  1 fő (megbízásos jogviszonyban )
- gyógyszerész	 	 	  1 fő (megbízásos jogviszonyban )
- diplomás gyógypedagógus	  	  1 fő
- szociális munkás	 		  1 fő
- diplomás főnővér	  		  1 fő (az ápolási igazgató)
- ápoló					24 fő
- szociális ügyintéző	  		  1 fő
- gazdasági részleg	 		  8 fő (beleértve a gazdasági igazgatót is)
- fizikai dolgozó			20 fő
- foglalkoztatói csoport	  	  7 fő

Az orvosigazgató, a rezidens orvos és a mellékfogalkozásban alkalmazott neurológus orvos látják el az ügyeletet, ami annyit jelent, hogy a főorvos és beosztottja 10-15 napra beköltözik (szolgálati lakásba) az intézetbe. Az igazgató szerint az orvosi létszám nem elegendő, korábban ennek az volt az oka, hogy nem is volt jelentkező, ebben az évben már lett volna három megfelelő jelölt, de a fenntartó megyei önkormányzat "létszámstoppot" rendelt el. A neurológus szakorvos az ügyeleteken kívűl konzíliumot ad és EEG vizsgálatokat végez. A belgyógyász nem jár ki  rendszeresen, de sürgős esetben hívható, egyébként pedig a celldömölki SZTK-ban fogadja az intézet betegeit. A pszichológus állás betöltetlen. A fogorvos is kijár az intézetbe és főleg sürgősségi ellátásban részesíti a betegeket. Gyógyszerész is dolgozik a kórházban. A diplomás gyógypedagógus  munkaköre megfelel a pszichológusénak.

Az ápolók mindegyike szakképzett, 19 főnek van pszichiátriai szakápolói, 1 főnek gyógyfoglalkoztatói szakasszisztensi és 4 főnek általános ápolói végzettsége. Az ápolók mindegyike nő.

A kórház felszereltsége - jellegéből is adódóan - nem éri el az akut ellátást biztosító kórházak felszereltségét. Ún. kislabor nincs az intézetben, van ugyan egy laborgép, de nem használják, mivel anyagilag kedvezőbb a celldömölki labor igénybevétele.

A felvétel alkalmával a beteget a felvételi irodába kísérik, ahonnan az adminisztratív teendők után a kezelőbe kerül. Pulzus, vérnyomás és testsúly mérés után, a betegnek meg kell fürdenie, egyrészt a külsérelmi nyomok, másrészt a fertőző betegségek, élősködők megfigyelése céljából. Az orvosi vizsgálatig intézeti pizsamában kell várakoznia, esetenként a sajátját is felveheti. Ezek után elfoglalhatja a helyét, melyet kijelölnek részére. Később kérésére - ha van rá lehetőség - az elhelyezésén történhet változtatás.

Két kórterem van - 6 ágyas férfi, 4 ágyas női. Mindkettő a főépület földszintjén, a kezelő két oldalán. Itt kerülnek elhelyezésre azok, akikkel valami akut probléma van, de nem annyira súlyos a dolog, hogy el kellene vitetni őket Szombathelyre a pszichiátriára. Ezenfelül itt működik az „ambulancia” is, ami annyit tesz, hogy a környék pszichiátriai, krízis eseteit ide hozza be a mentő és itt első ellátásban részesítik őket és a már megnyugodott beteget viszik aztán tovább. Előfordul, hogy nem is viszik tovább, hanem itt kezelik a krízist (lásd: 1. számú eset). 
Az viszont tény, hogy az ambulancia-szobából nyíló két kórterem ajtaja kulcsra van zárva, ha az ambulancián nincs új beteg. A vizsgálat azt tapasztalta, hogy ilyenkor a nővérek sincsenek folyamatosan ott. Közben a női kórteremben fekvő két idős beteg (magatehetetlen mindkettő) és a férfi kórteremben lévő négy beteg, be voltak zárva kulccsal a szobákba. A helyzeten nem sokat javít, hogy minden beteg éjjeliszekrényén volt üdítő dobozban és az elfogyasztására alkalmas pohár is. Az egyik idős női betegért éppen jött a mentő, mert gyanús volt, hogy eltörött a bordája, amikor leesett az ágyról. Az egyik idős férfi esetében azonban semmi kétség, hogy lesett az ágyról - szép kék monokli díszítette a fél szemét - ezért őt nem is kellett  röntgenre vinni. A kórteremben feküdt még egy idősebb férfi, aki légzéséből ítélve terminális állapotban volt. Őt elővigyázatosan bedeszkázták, amire a fentiek ismeretében szükség is volt.

A pszichiátriai  megfigyelőben elhelyezett betegek bezárása valamint felügyelet nélkül hagyásuk  - az egészségügyi ellátás alapvető szakmai normáinak megszegésén túl - sérti a legmagasabb lelki és testi egészséghez fűződő jogaikat.

A vizitek rendjét az SZMSZ szabályozza, miszerint szerdai napokon az ágy mellett történik és mindenkire kötelező, egyébként minden nap meghatározott időpontban az ambulancián azok részére, akiknek szükséges. Maga a kezelés vegyes profilú: azaz a gyógyszeres (nagydózisú neuroleptikus szereket használnak itt is) terápiát csoport és egyéni pszichoterápia és a rehabilitáció egészíti ki.

Minden héten szerda reggel van az ún. nagycsoport, melyen a kórház minden betege és dolgozója részt vesz. Ez inkább közösségi jellegű megbeszélés, semmint pszichoterápiás foglalkozás. Mivel rendkívül nagy figyelmet fordítanak az alkoholbetegek rendtartásának betartatására, ezért - a betegek elmondása szerint - szinte minden nagycsoporton ismertetik.

Az intézetben jelenleg kiscsoportokat működtetnek. Volt alkohol-nagycsoport, de megszűnt, feladatát ellátja a szombathelyi és celldömölki alkohol-ellenes klub. Ez utóbbit az intézet gyógypedagógusa vezeti. A működtetett kiscsoportok: problémamegoldó szabad-interakciós kiscsoport, biblioterápia, pszichotikus csoport (hétfőn, kedden, és csütörtökön). A gyógypedagógus és szociális munkás vezeti ezeket a csoportokat. Ezek a szükséges szakképzettség hiánya miatt nem nevezhetők pszichoterápiás csoportoknak. A csoportfoglalkozások kötelezővé tétele jelentősen lerontja ezek terápiás hatását. Az intézetben jelenleg pszichológus nem dolgozik, ezért az ilyen jellegű teendőket is a gyógypedagógus látja el, ami tesztfelvételt jelent (Mawi, Raven, PFT, MMPI) és csoportvezetést. Gyakran előfordul, hogy a beteg felvételénél az explorációt is ő veszi fel, ilyenkor igyekeznek egyszerre anamnesztikus adatokhoz, és szociális háttér-információkhoz is jutni. Ez utóbbi a születési rendellenességeket, az örökletes betegségeket, munkahelyi viszonyokat és jövedelmi helyzetet, esetleg a rokkantosítás lehetőségét hivatott felderíteni.

Az ország legnagyobb múlttal rendelkező intézeteként a rehabilitációs tevékenysége változatos, jól szervezett műhelyek és részlegek működnek: bábkészítőműhely, nyomda, könyvkötészet, asztalos műhely, agro-terápia, ahol jelentős számú beteg dolgozik. A foglalkoztatás biztosítása egyre nagyobb gondot jelent az intézetnek, mivel az elmúlt években több olyan cég szűnt meg, amelyekkel szerződésük volt. A munkavégzést a műhelyvezetők irányítják, akik egészségügyi képesítéssel nem rendelkeznek. Rendszeresen van a műhelyvezetőknek megbeszélés, amelyet a gyógypedagógus vezet és a betegek foglalkoztatásával kapcsolatos kérdésekkel foglalkoznak. A betegek 75-80%-a vesz részt a munkaterápiában.  A beteg maga választhatja meg, milyen munkát kíván végezni, de beosztásánál az alkatát, betegségét és az eredeti szakmáját is figyelembe veszik.
A rehabilitáció területén két lényeges tényező okoz problémát. Megoldatlan (csakúgy, mint az egész országban) az intézet kapuin kívüli rehabilitáció. Régebben volt mód az intézeten kívüli munkavégzésre is, például Mesteriben a fürdőt üzemeltették. Ezért nem beszélhetünk valódi rehabilitációról, hiszen az esetleg eltávozó betegnek nem állnak rendelkezésére sem védett munkahelyek, sem  védett szállások. Így a beteg  vagy hamarosan visszakerül vagy el sem távozik. 

A munkaterápiás foglalkoztatás általában napi 4-8 óra között mozog, egyénenként változik. A munkáért díjazást fizetnek:
- sertéstenyésztés		500 		Ft/hó
- mosoda			4-500 		Ft/hó
- könyvkötészet 		500 		Ft/hó
- asztalos műhely		500 		Ft/hó
- konyha			500 		Ft/hó
- portaszolgálat		400 		Ft/hó
- takarítás			2-400 		Ft/hó
- kertészet			500-1000 	Ft/hó 
- fűtés				3-500 		Ft/hó
- bábműhely			3-400 		Ft/hó
- fonalgombolyító műhely	200 		Ft/hó.

A munkáért járó díjazást a műhelyvezető javasolja, a gyógypedagógus vagy a szociális munkás jóváhagyja, a gazdasági igazgató és a főorvos szignálja, és minden hó 4-én fizetik. Az éves költségvetésben 600 ezer Ft van tervezve munkaterápiás jutalmazásra. A munkában résztvevőket a nagycsoporton megszavazott munkaterápia felelős (beteg) jelöli ki és küldi munkára. Havonta 2-3 személyt kiemelten jutalmaznak a jó munkáért. (Ez néhány száz forintot jelent.)

Az intézetben folyó rehabilitációs munka túlnyomó részét az alkohol-betegek végzik, akik, ha józanok, minőségileg és mennyiségileg is nagyságrenddel jobb eredményt érnek el, mint a pszichiátriai betegek. Emiatt a pszichiátriai betegek többnyire kiszorulnak még a falakon belüli rehabilitációból is. Havi 100-200 forintos terápiás jutalomért dolgoznak. A nekik jutó munka soha nem haladja meg a mechanikus segédmunka szintjét, mivel  hatékonyságuk és eredményeik jóval rosszabbak a szenvedélybetegekénél, ezért az intézet - anyagi okokból - ellenérdekelt a kvalifikáltabb foglalkoztatásukban.

Szinte valamennyi intézményben tapasztalták a vizsgálók, hogy a betegekkel foglalkozó személyzet (gyógypedagógus, szociális munkás, mentálhigiénés nővér) szakképzettség nélkül végez pszichológiai munkát. A kiscsoportban folytatott munka elveszti minden hatékonyságát, ha a csoportfolyamatokat nem ismerő, azokat kezelni nem tudó személy végzi azt. A szakmai szupervízió lehetősége is hiányzik. A szellemi retardációt végállapotnak tekintik és fel sem merül a fejlesztés vagy karbantartás lehetősége, illetőleg igénye. Ezen a területen a diagnosztika 
sokkal hiányosabb, elnagyoltabb, mint az alkoholos vagy pszichiátriai kórképek esetében. Intelligencia- és differenciál diagnosztikus vizsgálatok nélkül írják rá a kórrajzokra a „mentális retardáció” diagnózist, amelynek a felülvizsgálata soha nem történik meg.

A szociális biztonsághoz és ellátáshoz való jog

Napi négyszeri étkezést biztosít az intézet, a főétkezéseken kívül tízórai is van (zsíros kenyér teával). Egy héten háromszor hideg vacsora, a többi napon főtt étel van. A reggeli mindig hideg, hetente egyszer van tej vagy tejtermék. Gyümölcs elég ritkán kerül az asztalra, egyelőre még nem teremnek a nemrég ültetett gyümölcsfák. A napi norma 160 Ft a betegeknek, és 140 Ft a dolgozóknak, ebből úgy jönnek ki, hogy több alapanyagot saját maguk állítanak elő (sertéshús, zöldség, ősszel befőznek). Diétás menü a cukorbetegeknek és az epebegeteknek van, továbbá szükség szerint pépes étrend. A diétát minden esetben orvos rendeli el, diétásnővért nem alkalmaznak. A Betegek Tanácsa néha jelentkezik speciális igényekkel, amelyeket megpróbálnak teljesíteni. (Például nagypénteken nincs hús, karácsonykor ünnepi ételt adnak). Az intézet jellegéből adódóan rendkívűl szigorúan szabályozzák a koffein fogyasztását - napi két kávé engedélyezett - és lehetőleg korlátozzák a dohányzást is. Az alkohol és nem a kórház által elrendelt gyógyszer fogyasztása tilos. A teljes alkoholtilalom miatt rendszeres a szoba és szekrényvizit. 

Munkaruhát a kórház biztosítja azoknak, akik dolgoznak, ezen kívül szabadidőruhát, fehérneműt, trikót, inget, ágyneműt, törölközőt, pizsamát, köntöst, félcipőt, bakancsot, gumicsizmát, szandált annak a betegnek, aki igényli. A gondozottak ruháit az intézet mosodájában mossák. Saját ruhát csak azok használhatnak, akik a tisztításáról  gondoskodnak. Higiénés cikkeket csak a jövedelemmel nem rendelkezők számára a legszükségesebb mértékben biztosítanak. 

Hetente egyszer jár ki Mesteriből fodrász. A betegek fizetnek a szolgáltatásért. A borotválást az egyik beteg végzi, ha a betegnek van jövedelme, akkor fizetni kell ezért is. Pedikűrös, manikűrös nincs, ezt a szolgáltatást - szükség szerint - a nővérek biztosítják. Hetente kétszer kötelező a fürdés, akkor van ruhacsere is. A fürdő egyébként folyamatosan használható és fehérneműt is gyakrabban  lehet cserélni. 

Intézeten belül sporteseményeket, vetélkedőket szerveznek, részben a betegek, részben a szociális munkás. Intézeten kívüli kirándulásokat is szoktak szervezni, sokszor a társintézményekkel közösen. Korábban több volt a kórházon kívüli program. Az utóbbi időben néha a mesteri fürdőre látogatnak el a betegekkel.

A szociális ellátáshoz fűződő jogok sérelmével kapcsolatos alkotmányos visszásságot a vizsgálat nem tapasztalt.

A vizsgálat egyéb megállapításai

Az SZMSZ rendkívűl részletesen szabályozza mind a szervezetet, mind a működést. Rendelkezési azonban részben elavultak, vagy pontatlanok és emiatt felülvizsgálatra szorulnak (például a valóságtól eltérően tartalmazza az egyes részlegek ágyainak számát, nem egyértelmű a felvételi rend stb). A kórház minden dolgozójának van munkaköri leírása. 

Az ÁNTSZ évente kétszer tart ellenőrzést, komoly közegészségügyi probléma még nem merült fel, ételmérgezés nem volt. Körülbelül két évvel ezelőtt egy alkalommal fordult elő enyhébb szalmonella fertőzés.

Összefoglalva: az Intaházai Pszichiátriai Rehabilitációs Intézet kórház, vagyis egészségügyi és nem szociális intézmény. Szakkórház, amely krónikus egészségügyi  intézményi finanszírozás szerint gazdálkodik. Mind a finanszírozás (gazdasági helyzet), mind pedig a szakmai munka tekintetében Intaháza az egyetlen a meglátogatott intézetek közül, amely eléri azt a Szociális törvényben előírt minimális ellátási, gondozási szintet, ami elvárható a tartós bentlakást biztosító hasonló intézményektől. Ezzel szemben jelentősen elmarad a kórházi ellátás szintjétől.

A jelenlegi orvosigazgató személyéhez kötődő jelenségként észleltük az intézetben uralkodó túlzott szigort és patriarchális szemléletet. Ennek a következménye, hogy az alapjában jóindulatú személyzet minden tagjánál észlelhető az a meggyőződés, hogy ők tudják igazán, mi a jó a betegnek, és mire van szüksége. A gyógyszerelés, illetőleg az egyéb terápiák tekintetében valóban elfogadható az orvos és a szakszemélyzet tudásbeli fölénye, azonban a személyes életteret, életmódot és az emberi kapcsolatokat meghatározó kérdésekben - gondnokság alá nem helyezett ápoltak esetében különösen - ez a módszer megkérdőjelezhető.

Ajánlások

1. A Vas Megyei Pszichiátriai Intézetben Intaházán lefolytatott vizsgálat tapasztalatai alapján kezdeményezem a fenntartó Vas Megyei Önkormányzatnál, hogy az 1990. évi LXV. törvény  9. § (4) bekezdésében biztosított hatáskörében gondoskodjon a vizsgálat által megállapított alábbi alkotmányos visszásságok megszüntetéséről

- a jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos jog védelme érdekében vizsgálja fölül az alkoholbetegekre vonatkozó rendtartást és kezdeményezze annak a hatályos jog szerinti módosítását;

- a tulajdonhoz való alkotmányos jog gyakorlása érdekében biztosítsa a betegek pénzükkel való szabad - jogszabályi előírások szerinti - rendelkezését;

- az emberi méltóság alkotmányos jogának tiszteletben tartása érdekében biztosítsa a magánélet lehetőségét a kórházban;

- kezdeményezze a szabadság engedélyezésének olyan szabályozását, amely  kizárja a szabadságelvonás büntetési eszközként való alkalmazhatóságát.

Esetek

1. számú eset:

G. K. az intézeti kórrajza szerint 1996. április 13.-án került sürgősséggel felvételre, háziorvosi beutalóval. Beutaló diagnózis: Paranoid pszichózis. Debilitas. Huntington chorea. A sürgősséget a beteg táplálkozási negativizmusa indokolta.  1996. április 16-án áthelyezték a szombathelyi kórházba, gyógyszer beállítás céljából. A kórrajzban nem regisztrált időpontban helyezték vissza, ugyanis április 22-én, a vizsgálat idején, ott volt  a férfi kórteremben. Zárójelentést a vizsgálat nem talált.  A fal felé fordulva feküdt az ágyon, senkivel nem kommunikált. Napi 4 tbl. Haloperidol is szerepel a gyógyszerei között - vélhetően a  "Paranoid pszichózis" diagnózis miatt -, ami azért különös, mert a Huntington chorea az extrapiramidális (kisagyi) rendszer elfajulásos betegsége, a Haloperidolnak pedig igen erős extrapiramidális mellékhatásai vannak (remegés, merevség, izomgörcs). Ezért ebben a kórképben a pszichotikus tüneteket ellenjavallt  ezzel a gyógyszerrel kezelni.
Összességében orvosilag teljesen érthetetlen és indokolatlan volt ennek a betegnek a jelenléte a rehabilitációra és alkohol-elvonásra berendezkedett intézetben. Ezen túlmenően pedig az orvosi dokumentációja olyan pontatlan és hiányos volt - hiányzott például a neurológiai statusz - amely egyértelműen sérti a betegnek a legmagasabb lelki és testi egészséghez való jogát, hiszen táplálkozási negativizmusa miatt önmagát veszélyeztető, sürgősséggel fölvett betegről van szó.

2. számú eset:

Előzmény: V. K.-nét hatodik alkalommal kezelik Intaházán, ezúttal 1995. végén nyert felvételt. Diagnózisa szerint kevert (Schizoaffectív) pszichozisban szenved, és a kifejezetten nagy dózisú gyógyszerelés ellenére is kissé felhangolt. Felvételét önként kérte (ezt az 1996. márciusi bírói felülvizsgálat is megerősítette), ámde kórrajzában nem található meg az önkéntes nyilatkozat. 1975 óta leszázalékolt pszichiátriai betegsége miatt, gondnokság alatt nincs és nem is volt.
A következőket mesélte:
"Lopás nem szokott lenni, szóval "nemigen", de most volt, és a főorvos úr azt mondta, ha rájön, hogy ki volt az, kiteszi. Mert szigorú a főorvos úr. Igen jó ember, csak szigorú. A szobában ki van téve a házirend, és például nem szabad a szobában lenni, de van olyan rendes nővér, aki megengedi, hogy 10 óráig a szobában legyünk. Mert a gyógyszerek miatt legszívesebben csak feküdnék. Ez azért van mert az igazgató úr egy kicsit szigorú. Olyan sok gyógyszert ad, injekciót is, meg tablettát, amitől  mindig csak aludnék. Pedig jól alszik gyógyszer nélkül is. Az injekciótól pedig remeg a keze (Cisordinol-depot) és felakad a nézése. Aki nem veszi be annak összetörik és vizbe kell bevennie. Ha úgyse akarja bevenni, akkor jön az injekció. De ő jó beteg, nem „folyadékos”, ő beveszi, mégis adják az injekciót. Inni azt egyáltalán nem lehet, meg a szexuális is tiltva van, és még a lopás. Ha ilyen előfordul, akkor azt az igazgató úr kiteszi.”

V. Összefoglaló a pszichiátria betegek helyzetéről

A. Célrendszer

1. A Magyar Köztársaság a társadalmi szolidaritás elvére építve, egészségügyi és szociális intézményrendszere által biztosítja az egészségügyi okból hátrányos helyzetű embercsoportok szociális biztonsághoz való jogát, annak érdekében, hogy a segítségre szoruló állampolgárok - helyzetükre tekintet nélkül - teljes jogú polgárai maradhassanak a közösségnek.

A tapasztalatok szerint a vizsgálat körébe vont mentális betegeket gondozó intézmények a társadalmi integráció iránya szempontjából három típusba sorolhatók:

- eredeti lakóhely szerinti integráció: a gondozó intézmény célja annak az állapotnak az elérése, hogy a beteg az eredeti lakóhelye szerinti környezetbe illeszkedjék vissza, ennek érdekében a beteg eredeti lakóhelye szerinti helyi társadalom szereplőivel veszi fel és tartja a kapcsolatot a beteg érdekében.
A vizsgált intézmények közül e körbe tartozik részben a Vas Megyei Rehabilitációs Intézet Intaháza;

- intézményi szomszédság szerinti integráció: a gondozó intézmény arra törekszik, hogy az intézmény szomszédságának helyi társadalmát (a község lakosságát) nyerje meg a gondozási célok elérése érdekében.
Ebbe a kategóriába sorolható a Fővárosi Önkormányzat Pszichiátriai Betegek Otthona Zalaapáti, a Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei Önkormányzat Pszichiátriai Betegek Szakosított Otthona Hodász, részben a Pomázi Munkaterápiás Intézet Budakalász-Dunapart Osztálya, valamint a Vas Megyei Rehabilitációs Intézet Intaháza;

- "zárvány" modell, vagy intézményen belüli integráció: ebben az esetben az intézmény kizárólag saját, szűken értelmezett hatókörén belüli (az intézmény falain belüli) megoldásokban gondolkodik. Nem törekszik a gondozott társadalmi integrációjára, az intézményt a beteg számára végállapotnak tekinti. 
E modell szerint működik a Heves Megyei Önkormányzat Pszichiátriai Betegek Otthona Visonta.

2. A mentális betegek gondozásánál nem tisztázott az az alapvető kérdés, hogy a rehabilitáció milyen szintje tartozik az egészségügyi ellátás  és melyik szintje a szociális ellátás hatáskörébe,  valamint, hogy mi a kapcsolat illetőleg az átjárhatóság közöttük. Ez utóbb említett átjárhatóságot akadályozza az egészségügyi és a szociális ellátás elkülönült finanszírozása is. Paradox helyzet, de igaz, hogy az otthonokban gondozott személyek jó része az intézményen kívül - egészségi állapotától függetlenül - életképtelen. Magyarországon ugyanis számukra nem létezik szociális háló, nincsenek átmeneti otthonok, védett munkahelyek, védett szállások, éjszakai és nappali szanatóriumok. A szociális törvény az átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények között csupán a fogyatékosok gondozóházát nevesíti.

Mind az egészségügyi, mind a szociális pszichiátriai otthonok között vannak rehabilitációt szolgáló itnézmények. A rehabilitáció azonban mindkét esetben többségében csak az otthonok falai között történik. A piacgazdaságra való áttérés során több olyan vállalat szűnt meg, amely fogyatékosokat foglalkoztatott. Értelemszerűen ugyanis nem tudott olyan hatékonysággal és jövedelemezőséggel működni, mint a piac többi szereplője. Jelentősen visszaszorultak a külső szerződés alapján végzett munkáltatási lehetőségek is. Korábban a gondozottak egy részének munkaviszonyon alapuló munkavégzési lehetősége is volt, amely néhányuknál még nyugdíjjogosultság megszerzését is eredményezte.

B. Intézményrendszer

3. A vizsgált pszichiátriai otthonok egy része eredetileg nem emberi lakáshatás céljára épült, hanem egyéb rendeltetésű (felvonulási és mezőgazdasági) épületekben került kialakításra. Az időközben történt műszaki felújítások ellenére általánosságban állapítható meg, hogy a mentális betegek gondozására szolgáló otthonok épületei elhanyagoltak, korszerűtlenek, az alapvető higiénés feltételek biztosítására és az ápolási feladatok ellátására alig alkalmasak. A jogszabályban meghatározott normatíváknak, például egy főre jutó alapterület, továbbá mosdók, fürdőkádak, WC-k száma stb. - a kórházi osztályokat kivéve - nem felelnek meg. Külön kiemelést érdemel ebből a szempontból a Heves megyei Önkormányzat Visontai Pszichiátriai Betegek Otthona, amely huzamosabb emberi tartózkodásra - a Visontai Hőerőmű környezetszennyezése miatt is - egyáltalán nem alkalmas.

A betegek elhelyezésére szolgáló helyiségek és felszerelési tárgyak állapota nem felel meg a tartós - esetleg egy élet végéig tartó - bentlakás XX. század végi követelményeknek. A bútorzat általában rendkívül szegényes, elhasznált. A mozgáskorlátozottakat segítő eszközök - kapaszkodó, tolókocsi - nem mindenütt találhatók meg. Ugyanígy hiányoznak az elkülönített betegszobák, a segítségkérést biztosító jelzőcsengők.  A pszichiátriai fekvőbeteg intézeteket kivéve, a ruházattal és higiénés cikkekkel való - jogszabályban előírt mennyiségű - ellátást sem tudják az otthonok az ápoltaknak biztosítani.

4. Súlyos hiányosságokat tapasztalt a vizsgálat az ápolási és gondozási feladatok személyi feltételeiben is. A Szociális törvény által előírt minimális orvosi és szakorvosi ellátást, továbbá a szakképzett ápolói létszámot - a gondozottakkal közvetlenül foglalkozó személyzet 80%-a - egyetlen vizsgált pszichiátriai szociális otthon sem biztosítja. Emiatt a pszichiátriai gondozás és ellátás látszólagos, tekintve hogy többségében pszichiátriai szempontból szakképzetlen ápolók végzik ezeket a feladatokat. Jószándékuk ellenére, így az ápolás csupán megőrzésre és minimális gondozásra redukálódik.

Külön említést érdemel a gyógyszerelés, amely a betegek mintegy felénél éveken keresztül ugyanannak a gyógyszernek az alkalmazását jelenti. A neuroleptikus gyógyszerek hosszú tartamú alkalmazásával járó veszély, hogy mellékhatásaik egyike-másika már akkor sem múlik el, ha a beteg abbahagyja a gyógyszer szedését. Az otthonok többségében folytatott gyakorlat szerint a pszichiáter szakorvos "szükség esetére" megjegyzéssel rendel injekció alkalmazását. Ebben az esetben annak az eldöntése, hogy mikor indokolt a injekció beadása, a beteg valóban olyan állapotban van-e, amely indokolja a "szükség esetére" tartalékolt gyógyszer alkalmazását, a pszichiátriai felkészültséggel nyilvánvalóan nem rendelkező ápoló személyzet megítélésére van bízva.

A szociális ellátást nyújtó intézményektől eltérően az egészségügyi pszichiátriai fekvőbeteg intézetekben az orvosi, a szakorvosi és a szakképzett ápolási feladatok személyi feltételei megvannak. A szakmai munka területén itt is észlelhető, s ezt  szinte valamennyi intézményben tapasztalta a vizsgálat, hogy a betegekkel foglalkozó személyzet (gyógypedagógus, szociális munkás, mentálhigiénés nővér) szakképzettség nélkül végez pszichológiai munkát. A kiscsoportban folytatott munka elveszti minden hatékonyságát, ha a csoportfolyamatokat nem ismerő, azokat kezelni nem tudó ember végzi azt. A szakmai szupervízió lehetősége is hiányzik. Az ápoltak körülbelül felénél szerepel a gyengeelméjűség (oligophrénia) valamilyen formája, mint diagnózis. Ezen a területen a diagnosztika sokkal hiányosabb, elnagyoltabb, mint az alkoholos vagy pszichiátriai kórképek esetében. Intelligenciavizsgálat és differenciál diagnosztikus vizsgálatok nélkül írják rá a kórrajzokra a „mentális retardáció” diagnózist, amelynek a felülvizsgálata soha nem történik meg.

5. Az intézetek pénzügyi kondíciói jelentős eltérést mutatnak. Alapvető különbség van az egészségügyi finanszírozás és a szociális normatíva nagysága között. Például a pszichiátriai rehabilitációs szakkórházak esetében egy gondozási napot 2 ezer Ft-tal finanszíroz az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, ezzel szemben a pszichiátriai szociális otthonoknak az állami költségvetésben biztosított normatívája, kiegészítve a gondozási díjakkal, csak mintegy harmada - megközelítőleg 700 Ft/nap - ennek az összegnek. Ez alapvetően befolyásolja a szociális intézmények működését és a gyakorlatban azt eredményezi, hogy a szakmailag minimálisan elfogadható ápolás és rehabilitáció szintje kizárólag kórházi körülmények között biztosítható. Jó példa erre az Intaházai Pszichiátriai Rehabilitációs Intézet, amely szakkórház és krónikus finanszírozás szerint gazdálkodik. Ez a tény figyelemre méltó amiatt is, hogy mind a finanszírozás (gazdasági helyzet), mind pedig a szakmai munka tekintetében Intaháza az egyetlen a meglátogatott intézetek közül, amely eléri a Szociális törvényben előírt minimális ellátási, gondozási szintet, azt ami elvárható a tartós bentlakást biztosító hasonló intézményektől. A kórházi ellátás követelményeinek azonban alig felel meg. Ez azt jelenti, hogy ma Magyarországon tartós bentlakást és szakellátást biztosító szociális intézményt szakmai és finanszírozási szempontból csak kórházi feltételek biztosítása mellett lehet elfogadható szinten működtetni.

A szakosított szociális ellátás finanszírozásának feltételeit biztosító normatíva meghatározása sincs tekintettel a mentális betegek ellátásával járó magasabb költségekre, az intézményi normatíva ugyanannyi a pszichiátriai otthonnál, mint az időskorúak elhelyezésére szolgáló otthonoknál, azaz jelenleg 202 ezer Ft/fő/év.

A fenntartók gyakorlata is eltérő, vannak intézmények amelyeket az önkormányzatok felülfinanszíroznak és vannak, amelyek a normatívánál alacsonyabb összegű költségvetési támogatást kapnak. A vizsgálat azonban a feladatellátás színvonalában ebből a szempontból érezhető különbséget nem tapasztalt.

C. Végrehajtási rendszer

6. A Szociális törvény szerint a szociális ellátást nyújtó pszichiátriai otthonban azoknak a pszichiátriai betegek ápolása, gondozása történik, akik számottevő pszichiátriai kezelést nem igényelnek, nem veszélyeztető állapotúak, és nem is rehabilitálhatók. Azonban önálló életvitelre nem képesek, ezért állandó intézeti gondoskodást igényelnek. A szakosított ellátás igénybevétele - jogilag - önkéntes. Cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezett személy esetében ez a betegnek a gondnok által jóváhagyott kérelmére, cselekvőképességet kizáró gondnokság esetén pedig a gondnok kérelmére történhet. A vizsgálat során minden intézményben azt tapasztaltuk, hogy az önkormányzatok az ideiglenes gondnok kirendelésével megoldottnak vélték a problémát, s a gondozott jogi helyzetének rendezéséhez szükséges további lépéseket elmulasztották. Nem indították meg a gondnokság alá helyezési peres eljárást. E gyakorlat nem csupán a gondozott számára teremt rendezetlen helyzetet, de késlelteti az ideiglenes gondnokság alá helyezési határozat bírósági felülbírálását is. Mivel a jogszabály nem zárja ki annak lehetőségét, hogy az ideiglenes gondnokság alá helyezett személy egy évre kinevezett gondnoka kezdeményezze gondnokoltja pszichiátriai szociális otthoni elhelyezését, ez igen gyakran előfordul. Ilyképpen megtörténhet, hogy az intézmények csupán a gyámügyi előadó által kijelölt ideiglenes gondnok ténykedése következtében, ideiglenes  gondnokrendelés alapján korlátozzák a betegek lakóhely megválasztáshoz, vagy a tulajdonukkal való rendelkezéshez fűződő jogait, még mielőtt bíróság állapította volna meg azt, hogy a beteg cselekvőképtelen, illetve korlátozottan cselekvőképes.

A vonatkozó jogszabályi rendelkezések értelmében a gondnok lehet hozzátartozó, rokon és hivatásos gondnok.  A hozzátartozó gondnok esetében több esetben azt észlelte a vizsgálat, hogy a gondozott csupán a jogszabály által előírt kötelező zsebpénzt - a mindenkori öregségi nyugdíj 20%-át - kapja meg a gondnokától, amely -  csupán inhumánus, de nem jogellenes. Sajnos, ennek oka lehet az is, hogy a hozzátartozó gondnok, esetleg a későbbi örökség reményében "spórol" gondnokoltja pénzével.

A hivatásos gondnoki jogintézménnyel összefüggésben is több probléma merült föl. A jogszabályok nem határozzák meg, hogy hány gondnokoltja lehet egy hivatásos gondnoknak. Előfordult olyan is, hogy 100-150 személynek van egy hivatásos gondnoka. Ilyen nagy létszám esetén a személyes kapcsolat - a személyre szóló gondoskodás - kialakítása elképzelhetetlen. Mindez azt eredményezi, hogy a gondnokság pusztán anyagi tranzakcióvá szimplifikálja a gondozott és a gondnok közötti emberi kapcsolatokat.

7. A vizsgálat azt is tapasztalta, hogy a gyakorlat  az önkéntességen alapuló pszichiátriai otthoni ellátás határozatlan időtartamát végleges, a beutalt haláláig tartó időszakként értelmezik. Ezt olyan esetek tanúsítják, amikor a gyámhatóságok a határozatlan időre pszichiátriai otthonba beutalt cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt álló beteg ingatlanának - a gondnok kérésére történő - elidegenítéséhez hozzájárultak. Amennyiben tehát a beteg állapotának javulása, és ennek folytán cselekvőképességének visszanyerése után el kívánja hagyni az otthont, már nincs hová visszatérnie.

Az elmúlt években a beutaló önkormányzatok egyre többször éltek a határozott ideig tartó beutalás lehetőségével, viszont hiába utalták be a gondozottat határozott időre, ha nincs aki figyelemmel kísérje e határidőket. Az otthonban történő elhelyezés szükségességének rendszeres felülvizsgálata már csak azért is indokolt, mert a gondozottak hozzátartozói - az esetek többségében - ellenérdekeltek abban, hogy a beteg kikerüljön az intézetből.

A pszichiátriai otthonok és a beutaló hatóságok általános érvénnyel írják elő, hogy a gondozott állandó lakóhelyként jelentkezzen be az intézetbe. Ezzel a gondozottaknak megszűnik a korábbi lakhatási lehetőségük.

8. Az Egészségügyi törvény 30 illetőleg 60 naponként kötelező jelleggel írja elő a pszichiátriai fekvőbeteg intézetekben lévő betegek gyógykezelése szükségességének bírói felülvizsgálatát.  Ezzel szemben a Szociális törvényben és végrehajtási rendeleteiben nem egyértelmű a pszichiátriai szociális otthonokban gondozott személyek szakmai felülvizsgálatának szabályozása. Erre általános érvénnyel, rendszeresen nem kerül sor, csupán rehabilitációs intézményekben a beutalt kérésére végzi el a megyei tisztifőorvos által létrehozott szakértői bizottság. Azt tapasztaltuk, hogy erről a bizottságról, annak létrehozásáról és működéséről még az intézmények vezetői sem rendelkeztek információval. Ebből is következik, hogy a gondozottak sem tudnak róla,  noha ez az egyetlen olyan törvényi lehetőség, amikor a beutalt maga kérheti a gondozása szükségességének felülbírálatát. A fenntartó által rendszeresen lebonyolított felügyeleti vizsgálatok - bár szükségesek a zárt, illetve félzárt intézmények kontrollja szempontjából - nem pótolják a gondozottak szakmai felülvizsgálatát. A felülvizsgálat hiánya azt jelenti, hogy egy pszichiátriai otthonban gondozott beteg akár élete végéig lehet úgy gondozás alatt, hogy annak indokoltságát szakmai revízió alá vették volna.

Meg kell jegyezni, hogy a korábban hatályos jogi szabályozás - az 1994. február 4-ével hatályát vesztett 3/1980.(III.8.) EüM rendelet - az elmebetegek szociális otthonába történő beutalást csak határozott időre, 5 évre tette lehetővé és azt egy Szakértői Bizottság évente volt köteles felülvizsgálni. Amennyiben ez a bizottság az időtartamot határozatlan időre változtatta, akkor is kötelező volt a felülvizsgálat a beutalt, a gondnok vagy a gyámhatóság kérésére. A vizsgálat tapasztalatai szerint előfordult, hogy a szakmai felülvizsgálat nem látta indokoltnak a határozatlan idejű beutalást, és a gondozás időtartamát határozott idejűvé változtatva, azt 2-5 évben állapította meg. Az otthon vezetője többször hiába küldött értesítést a határidő leteltéről a beutaló önkormányzatoknak, azok az újabb határozat meghozatalát elmulasztották.

9. A mentális betegek a társadalom egyik legkiszolgáltatottabb rétegét jelentik, tekintettel arra, hogy belátási képességük kisebb-nagyobb korlátozottsága miatt érdekeiket nemcsak érvényesíteni és képviselni, de sokszor még felismerni sem képesek. Feltétlenül indokolt tehát az érdekképviseleti rendszer hatékony működése. Azt tapasztaltuk, hogy a házirendek nem minden esetben szabályozták a Szociális törvény által kötelezően  előírt érdekképviseleti fórumok működését, vagy ha szabályozták is, az nem mindenben felelt meg a jogszabályi követelménynek. Létezik olyan intézmény is, ahol csupán formálisan alakították meg ezt a fórumot, de az  gyakorlatilag nem működik.

A vizsgálat tapasztalatai szerint a pszichiátriai betegek  legalapvetőbb jogaik érvényesítésének lehetőségeivel  sincsenek tisztában, annak ellenére, hogy több jogintézmény kifejezetten ezt a célt szolgálja. 

10. A hatályos jog szerint a pszichiátriai otthonok fölötti szakmai felügyeletet elsősorban a fenntartó, általános jelleggel pedig az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat látja el. A mentális betegeket gondozó intézeteknek az ÁNTSZ-szel való kapcsolata rendszertelen. Ennek egyik oka vélhetően az önkormányzati autonómia, tekintettel arra, hogy a szakosított szociális ellátások biztosítása elsősorban önkormányzati kötelező feladat. Az ellátás szakmai színvonalának biztosítására, az oktatási intézmények analógiájára, indokoltnak látszik a szociális tevékenységeknek - függetlenül attól, hogy a fenntartó állami, önkormányzati vagy egyéb szerv - működési engedélyhez kötése, ami az előírt szakmai és egyéb követelmények be nem tartása esetén lehetőséget adna a közvetlen beavatkozásra. 

A lefolytatott vizsgálat minden intézménynél tapasztalta a szakmától független, társadalmi-közösségi felülvizsgálat, a valódi civil kontroll kialakításának szükségességét.

11. A vizsgálat foglalkozott a gondozottak információval való ellátottságával, az ahhoz való hozzájutás lehetőségeivel is. A szociális intézetek vonatkozásában általános az a megállapítás, hogy a gondozott a személyi anyagához bármikor hozzájuthat, azonban gyógykezeléséről sokszor még csak minimális tájékoztatást sem kap. Az egészségügyi intézményekben a gyógykezelésről való tájékoztatás szélesebb körű, azonban még ott sem teljes, mert a gyakorlatban a beteg cselekvőképességéhez igazítják.

12. Bár a vizsgálatnak nem volt elsődleges tárgya a jogi szabályozás értékelése, azonban a mentális betegek életét lényegesen befolyásoló jogi problémát állapított meg. A 2/1994.(I.30.) NM rendelet lehetővé teszi, hogy a pszichiátriai szociális otthoni gondozottak eltávozását a házirend igazgatói engedélyhez kösse, ami ellentétes azzal az Alkotmányban is deklarált elvvel, hogy állampolgári jogokat és kötelességeket csak törvény mondhat ki. Az igazgatói hatáskör terjedelmének megítélése nem egyértelmű. Kérdés, hogy az igazgató a gondozott eltávozását támogató orvosi javaslat ellenére is megtilthatja-e az eltávozást. A rendelet nem határozza meg ennek pontos feltételeit. Az alkotmányos jogsérelem megállapítását alátámasztja az Alkotmánybíróság a 11/1992.(III.5.) AB számú határozata is, mely kimondja, hogy "a törvény szövegezésének határozatlansága és bizonytalansága sérti a jogbiztonság követelményét." (A hosszabb eltávozás engedélyezésében egyébként az igazgató ellenérdekelt, hiszen a gondozott ilyenkor csak a térítési díj 20%-át köteles megfizetni.)

13. Eredetileg szintén nem volt célja a vizsgálatnak a gyógyszerkísérletek jogi kérdéseinek értékelése, ám a vizsgálók az egyik intézményben gyógyszerkísérletet észleltek. A jelenleg hatályos szabályozás szerint [1972:II. tv., 9/1982. (VII.21.) EüM rendelet, 11/1987.(VIII.19.) EüM rendelet, 13/1978.(VIII.19.) EüM. rendelet] a gyógyszerkészítmények engedélyezése és az azzal kapcsolatos előírások hatósági ellenőrzése az Országos Gyógyszerészeti Intézet feladata. A jogszabályok a hatósági ellenőrzésre határidőt nem állapítanak meg. Így fordulhatott elő az, hogy az Országos Gyógyszerészeti Intézet egy gyógyszerkészítmény hatósági ellenőrzését - lényegében az OBH kezdeményezésére - majdnem a lefolytatott kísérlet végén végezte el. Az Intézetnek jogi értelemben ugyan nem róható fel az ellenőrzés elmulasztása, de erkölcsi felelőssége mégis megállapítható, hiszen adott esetben egy elmegyógyászatban alkalmazandó készítmény hazai bevezetéséről van szó. Egyébként is jogszabályban célszerű rögzíteni, hogy minden kísérleti készítmény bevezetésének hatósági ellenőrzésére még a vizsgálat időszakában kerüljön sor. 

14. A vizsgálat szinte minden szociális intézményben találkozott különböző büntetési formákkal és szabadságkorlátozó intézkedésekkel (hálóságy, kimenőmegvonás, ruhamegvonás, bezárás, sőt pénzbüntetés). Van olyan  otthon is, ahol a betegek ún. fegyelmi ügyeiben eljáró fórum az érdekképviseleti fórum szerepét is betölti egyben. 

15. A vizsgálat egyetlen intézet esetében - a Heves Megyei Önkormányzat Visontai Pszichiátriai Otthona tekintetében -  állapította meg,  hogy az fizikai adottságaiban emberhez nem méltó körülményeket teremtő, igazi totális intézmény. A gondozottak érdekeinek és jogainak védelmét semmilyen fórum nem biztosítja, mivel a legalapvetőbb demokratikus megoldások is hiányoznak az otthon életéből. A szakmai tevékenység alacsony színvonala a gondozottak teljes kiszolgáltatottságát eredményezi, amelyet erősít a hálóságy és egyéb büntetési formák szabályozó eszközként való használata, s ennek következtében az otthon tevékenysége csupán a gondozott személyek őrzésére korlátozódik. Az intézmény, mind az elhelyezésre szolgáló épületek állapota, mind pedig a dolgozók szemlélete és szakmai felkészültsége szempontjából megérett a megszüntetésre. Reális esély a minőségi változtatásra nincs.

VI. Ajánlások a pszichiátriai betegek helyzetének megváltoztatására

Az Emberi Jogok Európai Egyezményének rendszerében a szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog - a fizikai értelemben vett személyes szabadságba és biztonságba történő önkényes beavatkozástól való védelemhez való jog - alapvető jelentőségű. A szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog érvényesülése nélkül az Egyezményben foglalt többi jog gyakorlása nem, vagy csupán súlyosan korlátozottan lehetséges. Az Emberi Jogok Európai Egyezménye 5. cikke 1. szakaszának e) pontja alapján jogszerű lehet a pszichiátriai betegek szabadságelvonása. A magyar pszichiátriai otthonokban azonban - mint a vizsgálat megállapításaiból is kitűnik - súlyosan korlátozzák a szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jogot. Rendkívűli jelentőségű a mentális betegek esetében az Egyezmény 3. cikkében tilalmazott embertelen és megalázó bánásmód kérdése is. A döntő kérdés itt az, hogy a gyógykezelés és gondozás során az alkalmazott kényszer és annak durvább formái (hálóságy, kézibilincs stb.) az orvostudomány elismert szabályai szerint kerülnek-e megállapításra. Az alkalmazható kényszer "szabályai" az Egészségügyi törvényből és a Szociális törvényből hiányoznak. Az erre vonatkozó szakmai standardok ma Magyarországon még csupán informális formában léteznek.

A vizsgálat megállapításai alapján, a fenntartóknak és az intézményeknek tett konkrét ajánlásokon kívűl a pszichiátriai betegek alkotmányos jogainak érvényesülése és védelme érdekében a következő ajánlásokat teszem.

1. Kezdeményezem, hogy a pénzügyminiszter az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény 48. § a) pontjában foglalt feladatkörében a költségvetési törvény tervezetének előkészítése során a pszichiátriai otthonok intézményi normatívájának tervezésénél vegye tekintetbe a mentális betegek megfelelő szakmai ellátását biztosító magasabb költségeket.

2. Kezdeményezem, hogy az igazságügy- és a népjóléti miniszterek - az 1105/1995.(XI.1.) Kormányhatározat  melléklete 3. a) pontjára is hivatkozással - a gondokságra és a gyámhatósági eljárásokra vonatkozó jogszabályokat átfogóan vizsgálják felül, majd  módosítsák. Rögzítsék a gondnokság alatt álló személyek alkotmányban biztosított  jogai érvényesüléséhez szükséges garanciákat.

3. Kezdeményezem, hogy  a népjóléti miniszter 

- a 49/1990. (IX.15.) Kormányrendelet 5. § b) pontjában meghatározott feladatkörében a munkaügyi miniszter közreműködésével dolgozza át a foglalkozási rehabilitációs rendszert, különös figyelemmel  az egészségügyi és szociális rehabilitációra;

- a 49/1990.(IX.15.) Kormányrendelet 5. § a) pontjában foglalt feladatkörében határozza meg a szociális ellátást végző intézmények működésének feltételeit akként, hogy külön működési engedélyhez kösse - fenntartótól függetlenül - a szociális ellátó tevékenységet, az egységes szakmai kövtelményrendszer kialakítása és számonkérhetősége érdekében;

- a 49/1990. (IX.15.) Kormányrendelet 2. § g) pontja alapján támogassa - a szakmai felülvizsgálattól független - civil kontroll kialakítására vonatkozó kezdeményezésemet. Javaslom, hogy határozza meg a civil kontroll rendszerét és működését. A civil ellenőrzést végző önkéntes személyeket az adott megyében tevékenykedő szociális, egészségügyi problémákkal foglalkozó önkormányzati és civil szervezetek jelölése alapján a területileg illetékes ÁNTSZ vezetője bízhatná meg. A civil kontroll vizsgálati körébe tartozhatnának  az elhelyezési és fizikai gondozási körülmények, valamint a szociális szolgáltatások megfelelősége. Nem lehet elfeledkezni arról, hogy ezek a szolgáltatások immár térítéses szolgáltatásokká váltak, azaz a szolgáltatás megfelelőségének vizsgálata minden szempontból indokolt. A független kontrollt gyakorló személyek ellenőrizhetnék a gondozottak szabadidő eltöltési, foglalkoztatási és képzési lehetőségeinek megfelelőségét. Igen jelentős szerepük lenne annak vizsgálatában, hogy a mentális betegek gondozása mennyiben felel meg a mentális betegek diszkriminációmentes kezelésének: azonos lehetőségeik vannak-e az emberhez méltó életet biztosító szolgáltatások elérhetőségére;  a gondozás a gondozottak mentális állapotához illeszkedő mértékben kialakítja-e az önálló életvitelhez szükséges képzési és fejlesztési lehetőségeket; a lehetőségekhez képest törekszik-e az intézmény arra, hogy az elmegondozó intézményben élő személyek élete hasonló legyen a nem intézményes körülmények között élő emberekéhez; milyen kapcsolatot alakít ki a gondozó intézmény a külvilággal; a gondozó intézmény által ki nem elégíthető szükségletek felmerülése esetén mennyire biztosított a külső szolgáltatások elérhetősége. Az elmegondozó intézmények működését ellenőrző civil kontroll elősegítheti a gondozás során alkalmazott kényszereszközök csökkenését is.

4. Kezdeményezem, hogy a népjóléti miniszter vizsgálja felül a 2/1994.(I.30.) NM rendelet 73. § (2) bekezdésében foglalt - a pszichiátriai szociális otthoni gondozottak eltávozásának szabályozására vonatkozó - rendelkezést, amely lehetőséget ad a gondozottak alkotmányban biztosított jogait sértő gyakorlat kialakítására.

5. Kezdeményezem, hogy a népjóléti miniszter a gyógyszerkészítmények törzskönyvezéséről, és a törzskönybe bejegyzett gyógyszerkészítmények forgalomba hozataláról szóló 13/1987. (VIII. 19) EüM rendeletet vizsgálja felül és módosítsa a gyógyszerkísérletek hatósági ellenőrzésének határidőhöz kötésével, ami a gyógyszerkísérletben résztvevő személyek jogai védelmének garanciáját jelentené.

6. Javaslom, a népjóléti miniszternek, hogy

- a 49/1990. (IX.15.) Korm. rendelet 3. § (1) bekezdésében foglalt jogkörében kezdeményezze annak tisztázását, hogy a megyei tisztifőorvosok létrehozták és működtetik-e az 1993:III.tv. 112.§ (3) bekezdésében előírt szakértői bizottságot, tájékoztatják-e rendszeresen  az érintett intézményeket és gondozottakat. Szükség szerint tegyen intézkedést a törvény hivatkozott rendelkezéseinek megtartására; továbbá

- a 49/1990. (IX.15.) Korm. rendelet 2. § a) pontjában megfogalmazott gyámügyi irányító feladatkörében és 3. § (2) bekezdésében foglalt hatáskörében intézkedjen, hogy a gyámhatóságok a gondnokság alá helyezési eljárások megindítását, a szociális otthoni beutalást valamint gondnokokkal összefüggő egyéb ügyeket nagyobb körültekintéssel, mindenkor a jogszabályi előírásoknak megfelelően, a beutaltak érdekeinek maximális figyelembevételével végezzék. Szükség szerint rendeljen el célvizsgálatot.

7. Kezdeményezem, hogy  az intézmények fenntartói az alábbi, a betegek jog- és érdekérvényesítését segítő szervezetek elérhetőségével kapcsolatos információkat (a szervezet megnevezése, címe és telefonszáma) függesszék ki a gondozó intézmények hirdetőtábláira valamint arról szóban folyamatosan tájékoztassák a lakókat:
- a bírósági felülvizsgálat lefolytatására illetékes bíróság,
-  a szakmai felügyeletet ellátó szakhatóság,
- a területen működő egészségügyi és szociális problémákkal foglalkozó civil szervezetek, valamint 
-  az állampolgári jogok országgyűlési biztosa.

8. A vizsgálat megállapításai alapján kezdeményezem, hogy a Heves Megyei Közgyűlés Elnöke vizsgálat jelentésemet terjessze a  Heves Megyei Önkormányzat elé azzal az ajánlással, hogy a vizsgálat megállapításai és a vonatkozó jogi előírások alapján döntsön a Visontai Pszichiátriai  Betegek Otthonának megszüntetéséről.

Budapest, 1996. július 11.

Gönczöl Katalin

Melléklet

A vizsgálatban használt jogszabályok gyűjteménye

- kivonatos közlés -

1. 1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról

2. § A szociális ellátás feltételeinek biztosítása – az egyének önmagukért és családjukért, valamint a helyi közösségeknek a tagjaikért viselt felelősségén túl – az állam központi szerveinek és a helyi önkormányzatoknak a feladata.

11. § (1) A szociális hatáskört gyakorló szerv határozatának bírósági felülvizsgálatára vonatkozó eljárás során ideiglenes intézkedésnek van helye. A bíróság a fél kérelmére ideiglenes intézkedésként rendelkezhet
a) normatív pénzbeli szociális ellátás folyósításáról;
b) természetben nyújtott szociális ellátás biztosításáról;
c) személyes gondoskodást nyújtó szociális intézménybe való beutalásról;
d) intézményi jogviszony fenntartásáról.
(2) A bíróság az ideiglenes intézkedésről végzéssel határoz. Az ideiglenes intézkedés már a jogosultság alapjául szolgáló tények valószínűsítése esetén is megtehető.

12. § Ha a törvény másként nem rendelkezik, a bíróság az e törvényben szabályozott, szociális igazgatási eljárásban hozott érdemi határozatot megváltoztathatja.

18. § A jegyző a szociális ellátásra való jogosultság megállapítása, az ellátás biztosítása, fenntartása és megszüntetése céljából nyilvántartást vezet. A nyilvántartás tartalmazza
a) a jogosult alapvető személyazonosító adatait;
b) a jogosult állampolgárságát, illetőleg bevándorolt vagy menekült jogállását;
c) a jogosult belföldi lakó-, illetőleg tartózkodási helyét;
d) a jogosult tartására köteles személy alapvető személyazonosító adatait;
e) a jogosultsági feltételekre és az azokban bekövetkezett változásokra vonatkozó adatokat;
f) a szociális ellátás megállapítására, megváltoztatására és megszüntetésére vonatkozó döntést;
g) a jogosultság és a térítési díj megállapításához szükséges jövedelmi adatokat.

20. § A személyes szociális gondoskodásban részesülő személyről az ellátó szociális intézmény vezetője nyilvántartást vezet. A nyilvántartás tartalmazza
a) a 18. § a)–g) pontjaiban meghatározott adatokat;
b) az ellátás igénybevételének és megszűnésének időpontját;
c) a térítési díj fizetési kötelezettség teljesítésére, annak elmaradására és a követelés behajtására, valamint elévülésére vonatkozó adatokat.

22. § Az, akire a 18. §-ban és a 20. §-ban szabályozott nyilvántartás adatot tartalmaz, a személyére vonatkozó adatok tekintetében a betekintési, a helyesbítési vagy törlési jogának érvényesítése mellett kérheti a jogai gyakorlásához szükséges adatainak közlését a nyilvántartást kezelő szervtől vagy a szociális intézmény vezetőjétől.

58. § A helyi önkormányzatok, valamint az önkormányzatokkal szerződéses jogviszony alapján önkormányzati feladatokat ellátó természetes és jogi személyek a személyes gondoskodást az e törvényben, valamint külön jogszabályban a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézményekre meghatározott feltételek szerint biztosítják.

66. § Ha az életkoruk, egészségi állapotuk, valamint szociális helyzetük miatt a rászorult személyekről az alapellátás keretében nem lehet gondoskodni, a rászorultakat állapotuknak és helyzetüknek megfelelő szakosított ellátási formában kell gondozni.

67. § (1) Az önmaguk ellátására nem vagy csak folyamatos segítséggel képes személyek napi legalább háromszori étkeztetéséről, ruházattal, illetve textíliával való ellátásáról, mentális gondozásáról, valamint egészségügyi ellátásáról (a továbbiakban: teljes körű ellátás) az ápolást, gondozást nyújtó intézményben kell gondoskodni.
(2) Ápolást, gondozást nyújtó intézmény különösen az idősek otthona, a pszichiátriai betegek otthona és a fogyatékosok otthona.

68. § (1) Az idősek otthonában elsősorban azoknak a nyugdíjkorhatárt betöltött személyeknek (a továbbiakban: időskorúak) ápolását, gondozását végzik, akiknek egészségi állapota rendszeres gyógyintézeti kezelést nem igényel.
(2) Az idősek otthonába az a 18. életévét betöltött személy is felvehető, aki betegsége miatt nem tud önmagáról gondoskodni.
(3) Ha az (1) és (2) bekezdésben említett személy pszichiátriai vagy szenvedélybetegségben szenved, ellátásáról más intézmény keretében kell elkülönítetten gondoskodni.

71. § A pszichiátriai betegek otthonában azoknak a személyeknek az ápolását, gondozását végzik, akik számottevő pszichiátriai kezelést nem igényelnek, nem veszélyeztető állapotúak, nem is rehabilitálhatóak, viszont önálló életvitelre nem képesek és állandó intézeti gondoskodást igényelnek.

72. § (1) A rehabilitációs intézmény a bentlakók önálló életvezetési képességének kialakítását, illetve helyreállítását szolgálja.
(2) Rehabilitációs intézmény különösen a pszichiátriai, illetve szenvedélybetegek rehabilitációs intézménye és a fogyatékosok rehabilitációs intézménye.

73. § (1)  A pszichiátriai, illetve szenvedélybetegek rehabilitációs intézményében azt a 18. életévét betöltött pszichiátriai, illetve szenvedélybeteget kell ellátni, aki rendszeres vagy akut gyógyintézeti kezelésre nem szorul és utógondozására nincs más mód.
(2) A pszichiátriai, illetve szenvedélybetegek rehabilitációs intézményében a gondozottak részére képzési, munka jellegű vagy terápiás foglalkoztatást kell szervezni és elő kell készíteni a családi és lakóhelyi környezetükbe történő visszatérésüket.

88. § A megyei és a fővárosi önkormányzat (a továbbiakban: megyei önkormányzat) gondoskodik azoknak a szakosított ellátásoknak a megszervezéséről, amelyek biztosítására e törvény alapján a települési önkormányzat nem köteles.

90. § (1) A megyei önkormányzat által fenntartott szakosított ellátást nyújtó szociális intézmények ellátási területe az egész megyére kiterjed. Az intézménnyel nem rendelkező önkormányzat megállapodhat a megyei önkormányzattal abban, hogy a települése lakosainak ellátását az általa meghatározott intézményben biztosítsák.

91. § (1) A személyes gondoskodás biztosítására kötelezettek feladataikat maguk, vagy az e törvényben foglaltak szerint más szervekkel, személyekkel történt szerződéskötés útján is elláthatják.

93. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások igénybevétele önkéntes, az az ellátást igénylő kérelmére történik. Ha az ellátást igénylő cselekvőképtelen, a kérelmet törvényes képviselője terjeszti elő. A korlátozottan cselekvőképes személy kérelmét törvényes képviselőjének beleegyezésével terjesztheti elő. Ha közöttük a kérelem kérdésében vita van, arról a gyámhatóság dönt.
(2) Ha az önkormányzat rendelete eltérően nem rendelkezik, az ellátás iránti kérelmet
a) a kérelmező a lakóhelye szerint illetékes települési önkormányzat által fenntartott nem bentlakásos intézmény esetében az intézmény vezetőjénél;
b) az a) pontban nem szereplő intézmény esetén a kérelmező a lakóhelye szerinti települési önkormányzat polgármesteri hivatalánál
kell benyújtani.

94. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátás igénybevételét
a) a lakóhely szerint illetékes települési önkormányzat képviselő-testületének (a továbbiakban: beutaló szerv) határozata;
b) a bíróság ideiglenes intézkedést tartalmazó végzése;
c) a bírói ítélet [a továbbiakban a)–c) pont alattiak együtt: beutaló határozat]; illetőleg
d) az önkormányzat rendeletében meghatározott körben az intézményvezető intézkedése
alapozza meg.
(2) Ha az intézményvezető az ellátás igénybevételéről nem intézkedik, a kérelmet haladéktalanul megküldi az önkormányzat rendeletében meghatározott szervnek.
(3) Ha az ellátás igénybevételét beutaló határozat alapozza meg, a határozat egy példányának megküldésével az ellátást nyújtó intézmény vezetőjét is értesíteni kell. Az intézményvezető a kérelmet, illetve a beutaló határozatot nyilvántartásba veszi és a beérkezés sorrendjében gondoskodik a jogosultak elhelyezéséről.
(4) Az intézmény vezetője a beutalt azonnali elhelyezéséről gondoskodik, ha a beutalt helyzete a soron kívüli elhelyezést indokolja. A soron kívüli elhelyezésre vonatkozó igényt a beutaló határozatban fel kell tüntetni.

95. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátás feltételeiről a kérelem benyújtásakor a kérelmezőt tájékoztatni kell. Az ellátás megkezdésének legkorábbi időpontjáról az intézmény vezetője a jogosultat, illetve hozzátartozóját értesíti.
(2) A 66–74. §-ok szerinti személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátás (a továbbiakban: bentlakásos intézmény) esetén az (1) bekezdés szerinti értesítés, illetőleg tájékoztatás tartalmazza
a) az igénybevétel megkezdésére fenntartott legalább nyolcnapos határidőt, továbbá az annak elmulasztása esetén követendő eljárást;
b) az intézménybe való felvételre, az intézményi jogviszony létesítéséhez szükséges okiratokra, személyes használati tárgyakra, hozzátartozói nyilatkozatokra, a személyes megjelenésre vonatkozó szabályokat és más, jogszabályban meghatározott feltételeket.
(3) Ha a jogosult a bentlakásos intézménybe az igénybevételre biztosított időtartamon belül nem költözik be, és ennek okáról az intézmény vezetőjét nem értesíti, az intézmény vezetője megkeresi a jogosult lakóhelye (tartózkodási helye) szerint illetékes jegyzőt.

(4) A jegyző a (3) bekezdés szerinti megkeresésre tájékoztatást ad
a) a jogosult tartózkodási helyéről;
b) a beköltözés elmaradásának indokairól;
c) az intézményi ellátás igénybevételének várható időpontjáról.
(5) Ha a jegyző tájékoztatása szerint a jogosult az intézményi ellátást neki fel nem róható okból nem tudta megkezdeni, az intézményvezető az akadályoztatásra okot adó körülmény megszűnését követő 30 napon belül lehetőség szerint gondoskodik az érintett elhelyezéséről. Egyéb esetben kezdeményezi a beutalás megszüntetését.

96. § (1) Az intézménybe való felvételkor az intézmény tájékoztatást ad a jogosult és hozzátartozója számára
a) az intézményben biztosított ellátás tartalmáról és feltételeiről;
b) az intézmény által vezetett nyilvántartásokról;
c) a bentlakásos és átmeneti intézményi elhelyezéskor a jogosult és hozzátartozói közötti kapcsolattartás, különösen a látogatás, a távozás és a visszatérés rendjéről;
d) panaszjoguk gyakorlásának módjáról;
e) az intézményi jogviszony megszűnésének eseteiről;
f) az intézmény házirendjéről;
g) a fizetendő térítési díjról, teljesítési feltételeiről, továbbá a mulasztás következményeiről.
(2) A jogosult és hozzátartozója az intézménybe való felvételkor köteles
a) nyilatkozni az (1) bekezdésben meghatározott tájékoztatásban foglaltak tudomásulvételéről, tiszteletben tartásáról;
b) adatokat szolgáltatni az intézményben e törvény alapján vezetett nyilvántartásokhoz;
c) nyilatkozni arról, hogy a szociális ellátásra való jogosultság feltételeit és a jogosult, továbbá a közeli hozzátartozója személyazonosító adataiban beállott változásokat haladéktalanul közli az intézmény vezetőjével.

97. § Ha az intézmény házirendjét a fenntartó jóváhagyta, azt az intézményben jól látható helyen ki kell függeszteni, és gondoskodni kell arról, hogy az a jogosultak, a hozzátartozóik és az intézmény dolgozói számára folyamatosan hozzáférhető legyen.

98. § (1) A jogosult és hozzátartozója a házirendben foglaltak szerint panasszal élhet az intézmény vezetőjénél vagy az érdekképviseleti fórumnál (a továbbiakban: panasz kivizsgálására jogosult)
a) az intézményi jogviszony megsértése, különösen személyiségi jogainak, kapcsolattartásának sérelme, továbbá az intézmény dolgozóinak szakmai, titoktartási és vagyonvédelmi kötelezettségei megszegése esetén, vagy
b) az ellátás körülményeit érintő kifogások orvoslása érdekében.
(2) A panasz kivizsgálására jogosult köteles 15 napon belül írásban értesíteni a panasztevőt az elé terjesztett panasz kivizsgálásának eredményéről. A szükséges intézkedések egyidejű megtételével felhívja a figyelmet a sérelem orvoslásának esetleges más módjaira is.
(3) A jogosult vagy hozzátartozója panaszával az intézmény fenntartójához fordulhat, ha a panasz kivizsgálására jogosult határidőben nem intézkedik, vagy az intézkedéssel nem ért egyet.

99. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmény fenntartója köteles meghatározni az intézményi jogviszonyban állók és az ellátásra jogosultak érdekvédelmét szolgáló fórum (a továbbiakban: érdekképviseleti fórum) megalakításának és tevékenységének szabályait.

(2) Választás alapján az érdekképviseleti fórum tagjai
a) az intézményben ellátásban részesítettek, illetőleg hozzátartozóik képviselői;
b) az intézmény dolgozóinak képviselői;
c) az intézményt fenntartó helyi önkormányzat, illetve szervezet képviselői.
(3) A (2) bekezdés a) pontjában meghatározott tagok száma nem lehet kevesebb a b)–c) pont szerinti tagok összlétszámánál.
(4) Az érdekképviseleti fórum dönt az elé terjesztett intézményi panaszokról, továbbá intézkedéseket kezdeményezhet a beutaló, a fenntartó helyi önkormányzatnál, az intézmény ellenőrzését ellátó hatóságnál, illetőleg más, hatáskörrel rendelkező szervnél.
(5) Az érdekképviseleti fórum működésének részletes szabályait a házirend tartalmazza.

100. § (1) Az intézményi jogviszony megszűnik
a) az intézmény jogutód nélküli megszűnésével;
c) a jogosultnak, illetve hozzátartozójának a jogviszony megszüntetésére vonatkozó bejelentését követő, a házirendben meghatározott idő elteltével;
d) a jogosult halálával.
(2) Az intézményi jogviszonyt
a) a jogosult lakóhelye szerint illetékes települési önkormányzat képviselő-testülete megszünteti, ha az intézményi elhelyezés feltételei már nem állnak fenn, vagy a jogosultat másik intézménybe kell elhelyezni;
b) az intézményt fenntartó önkormányzat képviselő-testülete megszüntetheti, ha a jogosult a házirendet súlyosan megsérti.

101. § (1) Az intézmény vezetője az ellátás megszüntetéséről írásban értesíti a jogosultat, illetve törvényes képviselőjét
a) a 100. § (1) bekezdésének a) pontjában foglalt esetben; valamint akkor,
b) ha az ellátás biztosítása saját intézkedésén alapult.
(2) A 100. § (1) bekezdésének a) pontjában szabályozott esetben a fenntartó másik intézményi elhelyezésről gondoskodik, ha a jogosult csak intézményi keretek között gondozható. Ilyen esetben a jogosultat az állapotának megfelelő intézménybe kell elhelyezni.
(3) Az (1) bekezdés b) pontjában szabályozott esetben az intézmény vezetője az ellátást nem szüntetheti meg, ha azzal a jogosult vagy törvényes képviselője nem ért egyet, feltéve, hogy az értesítés kézhezvételétől számított nyolc napon belül az intézmény fenntartójához fordult. Ilyen esetben az ellátást a fenntartó döntéséig változatlan feltételek mellett kell biztosítani.

103. § Az intézményi jogviszony megszűnése esetén az intézmény vezetője értesíti a jogosultat, illetve törvényes képviselőjét
a) a személyes használati tárgyak és a megőrzésre átvett értékek, vagyontárgyak elvitelének határidejéről, rendjéről és feltételeiről;
b) az esedékes, illetve hátralékos térítési díj befizetési kötelezettségéről;
c)  az intézménnyel, illetve a jogosulttal szembeni követelésről, kárigényről, azok esetleges előterjesztési és rendezési módjáról.

104. § Ha a jogosult korlátozottan cselekvőképes vagy cselekvőképtelen, a 95–100. §-ban szabályozott, jogi következményekkel járó cselekmények és jognyilatkozatok tekintetében a hozzátartozóra vonatkozó rendelkezéseket a törvényes képviselőre kell alkalmazni.

105. § (1) A bentlakásos szociális intézményekbe történő beutaló határozatnak tartalmaznia kell, hogy a beutalás határozott vagy határozatlan időre szól.
(2) A jogosult kérelmére, legfeljebb hat hónapi időtartamig ideiglenesen is beutalható. Ideiglenes beutalás esetén a jogosultnak a fennálló lakásbérleti jogviszonya nem szüntethető meg.
(3) A bentlakásos intézmény köteles a jogosultak értékeinek és vagyontárgyainak megőrzéséről gondoskodni.
(4) Az érték- és vagyonmegőrzés módjáról, az abból kizárt tárgyakról a házirendben kell rendelkezni.

106. § A bentlakásos szociális intézmény vezetője köteles értesíteni, illetve tájékoztatni a jogosultat és az általa megjelölt hozzátartozóját
a) a jogosult állapotáról, annak lényeges változásáról;
b) az egészségügyi intézménybe való beutalásáról;
c) az ellátás biztosításában felmerült akadályoztatásról, az ellátás ideiglenes szüneteltetéséről;
d) az áthelyezés kezdeményezéséről, illetőleg kérelmezéséről;
e) a díjfizetési hátralék következményeiről, valamint a behajtás érdekében kezdeményezett intézkedéséről.

107. § Az intézmény vezetője köteles gondoskodni
a) a jogosult és hozzátartozói közötti személyes kapcsolattartás kulturált és zavartalan körülményeiről, az intézményben megfelelő helyiség biztosításával;
b) az intézményi dolgozók foglalkozásbeli titoktartási kötelezettségének érvényesítéséről és a jogosult személyiségi jogainak tiszteletben tartásáról.

108. § (1) Ha a bentlakásos szociális intézményi elhelyezés határozott időre szól, annak lejárta előtt a beutaló szerv megvizsgálja, hogy a beutalás feltételei továbbra is fennállnak-e.
(2) Ha a beutalás feltételei nem állnak fenn, a beutaló szerv az elhelyezést megszünteti, és erről a beutaltat, valamint a tartására, gondozására kötelezetteket, továbbá az elhelyező intézmény vezetőjét értesíti.
(3) Ha a beutalás időtartama eltelt, azonban a beutalt állapota miatt családi környezetébe nem térhet vissza, a beutaló szerv az elhelyezést további egy évvel meghosszabbíthatja, vagy a jogosultat más, az állapotának megfelelő intézménybe helyezi át.

109. § (1) Ha a beutalás határozatlan idejű vagy határozott időre szólt ugyan, de az abban foglalt időtartam még nem telt el, a más intézménybe történő áthelyezést a jogosult, törvényes képviselője, valamint az intézmény vezetője kezdeményezheti a beutaló szervnél. Az áthelyezést a beutaló szerv is kezdeményezheti.
(2) A beutaló szerv és az intézmény vezetője az áthelyezést akkor kezdeményezheti, ha a jogosult
a) egészségi állapotának megváltozása miatt indokolt, vagy nem egészségi állapotának megfelelő intézménybe került elhelyezésre;
b) az adott intézményben állapotára tekintettel tovább nem rehabilitálható,
c) a házirendet többször, súlyosan megsérti.
(3) Az áthelyezésről a beutaló szerv határozattal dönt.
(4) A (2) bekezdés a)–b) pontjában meghatározott esetekben a jogosult kezelőorvosának javaslatát, valamint a jogosult, illetve törvényes képviselőjének egyetértő nyilatkozatát is be kell szerezni. Ha a jogosult, illetve törvényes képviselője az egyetértő nyilatkozatot nem adja meg, az intézményi elhelyezést a beutaló szerv megszüntetheti.
(5) Az (1)–(4) bekezdésben foglaltak az irányadók akkor is, ha a jogosultat egy intézményen belül másik szakosított ellátási formában kell gondozni.

110. § (1) A határozatlan időre szóló beutalás esetén meg kell szüntetni az intézményi ellátást, ha
a) a beutalt egészségi állapota és megváltozott szociális helyzete miatt további intézményi ellátás nem szükséges;
b) a beutalt képzésre, munkavégzésre, foglalkoztatásra alkalmatlan és ellátása intézményen kívül is biztosított;
(2) Az intézményi ellátás megszüntetéséről az (1) bekezdés a)–b) pontjában foglalt esetben a beutaló szerv dönt. A meghozott döntésről a beutaltat, az intézményt, valamint az intézményt fenntartó önkormányzatot is értesíteni kell.

112. § (1) A rehabilitációs intézménybe történő beutalás időtartama nem haladhatja meg az öt évet.
(2) A rehabilitációs intézményekbe történő beutaló határozathoz csatolni kell
a) pszichiátriai és szenvedélybetegeknél a területileg illetékes fekvőbeteg-gyógyintézet pszichiátriai osztálya vezetőjének szakvéleményét,
b) fogyatékos személyeknél a pálya- és munkaalkalmassági vizsgálatot végző szervnek a szakvéleményét.
(3) A rehabilitációs intézmény vezetője a (2) bekezdés szerinti szakvélemény felülvizsgálatát kérheti a megyei (fővárosi) tisztifőorvos által kijelölt szakértői bizottságtól, ha az ügy összes körülményeire tekintettel az a véleménye, hogy a beutalt rehabilitációra nem alkalmas, vagy az elhelyezést más típusú intézményben kell biztosítani.
(4) Ha a rehabilitációs intézmény vezetője a szakvélemény felülvizsgálatát kérte, a beutalt az intézményben csak ideiglenesen helyezhető el. Vissza kell vonni a beutaló határozatot, illetve az ideiglenes elhelyezést meg kell szüntetni, ha a szakvélemény felülvizsgálata során a beutalás feltételeinek hiányát állapítják meg. Ebben az esetben a beutaló szerv a kérelmező ellátását – állapotának megfelelő – más személyes gondoskodási formában biztosítja.

113. § (1) A rehabilitációs intézményben elhelyezett jogosultak állapotát folyamatosan figyelemmel kell kísérni. Ha a beutaló határozatban foglalt időtartam vagy a beutalástól számított öt év eltelt, illetőleg pszichiátriai és szenvedélybetegek esetében, ha a beutalt kéri, a 112. § (3) bekezdésében meghatározott szakértői bizottság megvizsgálja a gondozás további szükségességét.
(2) A szakértői bizottság vizsgálatának eredményéről az intézmény vezetője a jogosultat, illetve a törvényes képviselőjét, valamint a beutaló szervet tájékoztatja.
(3) Ha a szakértői bizottság véleménye alapján a beutalt rehabilitációs intézményben tovább nem gondozható vagy a beutalás feltételei már nem állnak fenn, az intézmény vezetője a (2) bekezdésben meghatározott személyeket, illetve szervet haladéktalanul tájékoztatja és
a) a gondozás megszüntetését vagy
b) a beutalt áthelyezését kezdeményezi.
(4) Ha a beutaló határozatban vagy a 112. § (1) bekezdésében foglalt időtartam eltelt, de a szakértői bizottság véleménye alapján a jogosult további gondozása szükséges, a beutaló szerv a beutalás időtartamát meghosszabbíthatja.

127. § A szociális intézményi normatívák tartalmazzák a személyes gondoskodás körébe tartozó szakosított ellátások működési költségeihez történő állami hozzájárulást.

128. § Kötött felhasználású állami támogatásként a helyi önkormányzatok
a) céltámogatást;
b) központosított előirányzatot;
c) szociális szakmai programokhoz nyújtott támogatást
kaphatnak.

129. § Céltámogatás keretében kell gondoskodni az idősek és fogyatékosok ápolását, gondozását nyújtó intézmények, valamint a pszichiátriai betegek, illetve a fogyatékosok rehabilitációs intézményeinek olyan mértékű férőhelybővítéséről, hogy az önkormányzatok eleget tudjanak tenni az ellátási kötelezettségüknek.

134. § Az e törvényben meghatározott személyes gondoskodás keretébe tartozó kötelező ellátási formák feltételeinek megteremtéséről fokozatosan, de legkésőbb 1999. december 31. napjáig kell gondoskodni.

2. 29/1993. (II.17.) Korm. rendelet a személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátások térítési díjáról

17. § (1) A tartós bentlakásos intézmények esetén a készpénzvagyonnak a térítési díj fedezetéül leköthető részét a 2. számú mellékletben foglalt iránytáblázat szerint a térítési díjat megállapító határozatban úgy kell meghatározni, hogy a készpénzvagyonnak az intézményi térítési díj egyévi öszszegét figyelmen kívül kell hagyni. A térítési díj fedezetéül szolgáló összeget külön betétkönyvben kell elhelyezni, amelyet – a gondnokság alatt álló személyek kivételével – az ellátást nyújtó intézmény kezelésébe kell adni. A gondnokság alatt álló személyek esetében a fedezetül szolgáló összeget gyámi fenntartású betétkönyvben kell elkülöníteni. A térítési díj fedezetéül lekötött készpénzvagyon után járó kamat az ellátásban részesülőt illeti meg.

24. § A rehabilitációs intézményben elhelyezett kérésére a fenntartó a személyi térítési díj 50%-át előtakarékossági címen elkülönítetten kezelheti. Az előtakarékosság címén befizetett összeget elkülönített betétkönyvben kell elhelyezni, és ki kell adni, ha a gondozott intézményi jogviszonya a sikeres rehabilitáció következtében megszűnik. Ha az intézményi jogviszony egyéb okból szűnik meg, az előtakarékosság címén befizetett összeget térítésidíj-hátralékként kell kezelni.

26. § (1) Az intézményben elhelyezett foglalkoztatásából származó munkajutalom, a tanulmányi ösztöndíj és a költőpénz a személyi térítési díj szempontjából nem vehető figyelembe.

27. § (1) Ha a gondozott gondnokság alatt áll, gondnoka – amennyiben a gondozott megfelelő jövedelemmel vagy készpénzvagyonnal rendelkezik – köteles – legalább az Szt. 117/A. §-a szerinti, a költőpénz összegével azonos összegű – készpénzt biztosítani a gondnokolt személyes szükségleteire.
(3) A zsebpénz havi összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 20%-a. A zsebpénz összegére kell kiegészíteni a gondozottnak ezt az összeget el nem érő jövedelmét.
(4) Ha a gondozott gondnokság alatt áll, gondnoka – amennyiben a gondnokolt megfelelő jövedelemmel vagy készpénzvagyonnal rendelkezik – köteles legalább a 27. § (2) bekezdésében meghatározott összegű zsebpénzt a gondnokolt személyes szükségleteire rendelkezésére bocsátani.

28. § (1) A gondozott kórházi (gyógyintézeti) ellátása tartamára térítési díjként a gondozottra megállapított személyes térítési díj 20%-át kell fizetni.
(2) Ha az ellátásban részesülő az intézmény vezetőjének engedélye alapján egybefüggő, 6 napnál hosszabb időre az intézményből eltávozik, a távollét idejére a megállapított személyi térítési díj 20%-át fizeti.

30. § Az intézményvezető döntésével az intézménybe vizsgálat vagy megfigyelés céljából felvett személy a személyi térítési díj 50%-át fizeti a vizsgálat vagy megfigyelés időtartamára.

3. 32/1993.(II.17.) Korm. rendelet a gyermeknevelési támogatás megállapításának szabályairól, valamint a szociális ellátások igényléséhez felhasználható bizonyítékokról

15. § Az ápolást, gondozást nyújtó és rehabilitációs intézménybe (a továbbiakban: tartós bentlakásos intézmény), valamint az átmeneti elhelyezést nyújtó intézménybe történő felvételt a 3. számú melléklet szerinti adatlapon kell kérni.

16. § (1) A pszichiátriai betegek otthonába, valamint a pszichiátriai, illetve szenvedélybetegek rehabilitációs intézményébe való elhelyezés iránti kérelemhez csatolni kell az Szt. 112. § (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott, egy évnél nem régebbi szakvéleményt.

4. 2/1994.(I.30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó intézmények szakmai feladatairól és működésük feltételeiről

2. § (1) E rendelet alkalmazásában személyes gondoskodást nyújtó szociális ellátás az Szt. 57. §-ában meghatározott ellátás (a továbbiakban: személyes gondoskodás).
(2) A személyes gondoskodás biztosítása során fokozott figyelmet kell fordítani arra, hogy a gondozásban részesülő személyek emberi és állampolgári jogai ne sérüljenek. Az intézmény vezetője gondoskodik az intézményen belül az emberi és állampolgári jogok érvényesítéséről.
(3) A személyes gondoskodást nyújtó intézményt úgy kell kialakítani, hogy
a) az tömegközlekedési eszközzel könnyen megközelíthető legyen;
b) épületeinek építészeti megoldásai tegyék lehetővé az akadálymentes közlekedést;
c) bútorzata és berendezési, felszerelési tárgyai feleljenek meg az ellátottak életkori sajátosságainak, egészségi és mozgásállapotának.
(4) A személyes gondoskodást nyújtó intézményekben a gondozottakkal közvetlenül foglalkozó dolgozók
a) alapellátás esetén legalább ötven százalékának,
b) szakosított ellátás esetén nyolcvan százalékának szakképzettnek kell lenni.
(5) A személyes gondoskodás egyes formáinak szakmai létszám-irányszámait az 1. számú melléklet tartalmazza.
(6) A személyes gondoskodás körébe tartozó feladatokat ellátó személyek
a) képesítési előírásait a 2. számú melléklet,
b) munkaruha juttatását a 3. számú melléklet
tartalmazza.

3. § (1) A személyes gondoskodást nyújtó intézményben foglalkoztatott személy feladatait az intézmény szervezeti és működési szabályzatában és a munkaköri leírásban foglaltak szerint végzi.
(3) Az intézmény házirendje tartalmazza a személyes gondoskodásban részesülők és az őket ellátó dolgozók magatartási szabályait, az intézmény dolgozóival való kapcsolattartás rendjét, valamint az intézmény berendezési és felszerelési tárgyai használatára vonatkozó előírásokat.

4. § (1) A megyei, fővárosi önkormányzat (a továbbiakban: megyei önkormányzat) által módszertani feladatok ellátására kijelölt szakosított személyes gondoskodást nyújtó intézmény [1991. évi XX. tv. 134. § a) pontja], vagy az intézmény keretében működő módszertani csoport (a továbbiakban: módszertani csoport) segítséget nyújt a személyes gondoskodást ellátó intézmény szakmai munkájához.
(2) A módszertani csoport feladata különösen:
a) megbízás alapján
aa) megvizsgálja a személyes gondoskodást nyújtó intézmény működését és javaslatot tesz a működés lehetőség szerinti javítására,
ab) részt vesz a személyes gondoskodást nyújtó intézmény ellenőrzésében,
ac) ajánlásokat készít a személyes gondoskodás feltételeinek fejlesztésére, a hatékonyabb gondozási módszerek alkalmazására;
b) figyelemmel kíséri a szociális ellátásokat érintő tudományos kutatómunka eredményeit, elősegíti azok elterjesztését és gyakorlati alkalmazását;
c) kezdeményezi a szociálpolitikai szakterületen dolgozók tapasztalatcseréjét és továbbképzését.

41. § (1) A szakosított ellátást nyújtó intézmények tevékenységük jellege szerint
a) tartós elhelyezést biztosító intézmények (a továbbiakban: bentlakásos intézmények);
b) átmeneti elhelyezést nyújtó intézmények;
c) nappali ellátást nyújtó intézmények.
(2) A szakosított ellátást nyújtó intézményekben 20–50 fős gondozási egységeket kell kialakítani.
(3) Ha egy intézmény keretében több szakosított ellátási forma működik, ellátási formánként külön-külön kell biztosítani az ellátás jellegének megfelelő személyi és tárgyi feltételeket.

42. § (1) A bentlakásos intézményben biztosítani kell
a) az éjszakai és nappali tartózkodásra;
b) a személyi tisztálkodásra;
c) az étkezésre;
d) az intézmény jellege szerinti közösségi együttlétre, tevékenységre (pl. társalgó, könyvtár, foglalkoztató);
e) az egészségügyi gondozás céljára (pl. orvosi szoba, betegszoba);
szolgáló helyiségeket.
(2) Az a bentlakásos intézmény alkalmas gondozási feladatok ellátására, amelyikben
a) egy ellátottra legalább hat-nyolc négyzetméternyi lakószoba;
b) tíz ellátottra legalább egy fürdőkád vagy zuhanyzó, valamint nemenkénti WC;
c) gondozási egységenként legalább harminc négyzetméter alapterületű közösségi együttlétre szolgáló helyiség jut, és biztosított a folyamatos fűtés és melegvíz-szolgáltatás.

43. § (1) Ha e rendelet másként nem rendelkezik, a bentlakásos intézményi lakószobában legfeljebb négy személy helyezhető el. Négynél több személyt egy lakószobában csak kivételesen indokolt esetben lehet elhelyezni, azonban ilyen esetben is biztosítani kell a 42. § (2) bekezdés a) pontjában foglaltakat.
(2) Házaspárok (élettársak) elhelyezésére külön lakószobát kell biztosítani.

45. § A bentlakásos intézményben gondozott személy az e rendeletben foglaltak szerint részesül teljes körű ellátásban.

46. § (1) A bentlakásos intézmény az étkezést a bentlakók életkori sajátosságainak, valamint az egészséges táplálkozás követelményeinek megfelelően nyújtja, az 5. számú mellékletben foglaltak figyelembevételével.
(2) A gondozottak étkeztetése keretében legalább napi háromszori főétkezést – ebből legalább egy alkalommal meleg ételt – kell biztosítani. A tizennégy éven aluliak (a továbbiakban: gyermekkorú) a főétkezéseken kívül naponta legalább kétszer kiegészítő étkeztetésben részesülnek.
(3) Ha a gondozott egészségi állapota indokolja, részére – orvosi javaslatra – az orvos előírásainak megfelelő étkezési lehetőséget (pl. diéta, gyakoribb étkezés) kell biztosítani.

47. § (1) Ha a gondozott megfelelő mennyiségű és minőségű saját ruházattal nem rendelkezik, a teljes körű ellátás részeként nyújtott ruházat legalább négy váltás fehérneműt és hálóruhát, valamint az évszaknak megfelelő legalább két váltás felső ruházatot és utcai cipőt – szükség szerinti más lábbelit – tartalmaz.
(2) Gyermekkorú, valamint fogyatékos gondozottak részére - ha indokolt, az (1) bekezdésében foglaltakon túl - az életkornak megfelelő sportruházatot és iskolai felszerelést is biztosítani kell.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben felsorolt ruházat összetételéről, mennyiségéről, valamint a sportruházattal való ellátás indokoltságáról az intézmény vezetője dönt.
(4) A gondozott az intézmény által nyújtott ruházatot nem köteles igénybe venni, azonban saját ruházatának elhasználódása esetén is csak az (1) bekezdés szerinti ruházati ellátást igényelheti.
(5) A gondozottak ruházatának tisztításáról és javításáról az intézmény a házirendben meghatározott módon gondoskodik.
(6) Az intézmény vezetője a gondozott szükségletei, valamint a ruházat elhasználódásának figyelembevételével gondoskodik az (1) és (2) bekezdés szerinti ruházat beszerzéséről, illetve cseréjéről.

48. § Azokban a bentlakásos intézményekben, ahol szervezett keretek között foglalkoztatás folyik, a foglalkoztatás jellege szerinti védő- és munkaruha ellátásról, valamint az egészséges és biztonságos munkavégzés feltételeiről az intézmény gondoskodik.

49. § (1) A személyes használatra kiadott – a 47–48. § szerinti – ruházat az intézmény tulajdonát képezi és azt – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – egyéni nyilvántartólapon kell a gondozott személy részére kiadni.
(2) A cselekvőképtelen, valamint a korlátozottan cselekvőképes gondozott személy részére kiadott ruházatról a gondozási egység vezetője alleltárt vezet.

50. § A bentlakásos intézmény a textíliával való ellátás keretében, valamint a személyi higiéné biztosítása érdekében gondozottanként
a) öt váltás ágyneműt;
b) a tisztálkodást segítő öt váltás textíliát, valamint a tisztálkodáshoz szükséges anyagokat, eszközöket;
c) a gyermekek és incontinens betegek ellátásához szükséges anyagokat, eszközöket
szükség szerint biztosítja.

51. § (1) A bentlakásos intézmény biztosítja – a fogorvosi ellátás kivételével – a gondozottak egészségügyi alapellátását.
(2) A bentlakásos intézmények a típusuknak megfelelő, a 2. számú melléklet szerinti szakorvost alkalmaznak.
(3) A bentlakásos intézmények az (1) és (2) bekezdésben szereplő egészségügyi ellátás mellett a gondozottak részére egyéb egészségügyi ellátást is nyújthatnak.

52. § (1) Ha a bentlakásos intézményben élő gondozott egészségügyi ellátásban részesül, az ellátást nyújtó orvos a 6/1992. (III. 31.) NM rendelet 2. számú melléklete szerinti törzskartont, valamint az egészségügyi személyi lapot (raktári szám: A.3510–170) kiállítja, illetve vezeti. A törzskartonon nem kell kitölteni a társadalombiztosítási kifizetőhelyre, valamint a háziorvosi körzetre (bejelentkezés, kijelentkezés, praxis azonosító) vonatkozó rovatokat.
(2) Az intézmény orvosának megkeresésére a gondozott háziorvosa megküldi az intézményi ellátás és gyógykezelés szempontjából szükséges egészségügyi adatokat. E bekezdés alkalmazásában gyógykezelésnek minősül a megelőzés és a rehabilitáció is.

53. § (1) A gondozásban részesülő személy részére előírt gyógyszer felhasználását egyéni nyilvántartó lapon kell rögzíteni.
(2) A bentlakásos intézményekben műszakonként a gondozottak egészségi állapotát érintő változásokról, illetve a velük kapcsolatos jelentősebb eseményekről sorszámozott eseménynaplót kell vezetni.

54. § (1) Az intézményben gondozott betegek ellátásához szükséges ápolási segédeszközökről, a beteg kényelmét szolgáló eszközökről, valamint a rehabilitációt segítő eszközökről az intézmény gondoskodik.
(2) Az intézményben élő gondozott számára szükséges gyógyszer, valamint gyógyászati segédeszköz beszerzéséről az intézmény gondoskodik.

55. § A bentlakásos intézmény feladatkörében gondoskodik a jogosult mentálhigiénés ellátásáról. Ennek keretében biztosítja
a) a személyre szabott bánásmódot;
b) a szabadidő kulturált eltöltésének feltételeit;
c) a szükség szerinti pszichoterápiás foglalkozást;
d) a gondozott családi és társadalmi kapcsolatai fenntartásának feltételeit.

56. § (1) A bentlakásos intézmény szervezi a munkavégzésre képes ellátottak foglalkoztatását. A gondozott személy életkorának és egészségi állapotának megfelelően a foglalkoztatás lehet
a) munkavégzési célú;
b) terápiás célú;
c) képességfejlesztő; valamint
d) képzési célú.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti foglalkoztatás formái különösen
a) az intézmény működési körén belül szervezett munkavégzés;
b) az intézmény közreműködésével más gazdálkodó szervezet részére végzett munka vagy intézmény által végzett vállalkozási tevékenység;
c) az a) és b) pont alá nem tartozó, más jogviszony keretében történő munkavégzés.

57. § (1) Az intézmény működési körén belül szervezett munkavégzési célú foglalkoztatás lehet az igazgatási, gazdasági vagy a gondozottak művelődését, szórakozását szolgáló részlegekben, valamint az intézményhez tartozó udvaron, kertben végzett munka.
(2) Az intézmény működési körén belül szervezett foglalkoztatásért a gondozott munkajutalomban részesíthető. A munkajutalom éves összege nem haladhatja meg az év első napján érvényes legkisebb összegű öregségi nyugdíj egy évi összegének 40%-át.
(3) Munkajutalomban minden, az intézmény működési körén belül szervezett foglalkoztatásban részt vevő gondozott részesíthető, függetlenül attól, hogy rendszeres havi jövedelemmel rendelkezik-e vagy sem. Ha a gondozott zsebpénzben részesül, a zsebpénz összege nem csökkenthető a munkajutalom összegével.
(4) A jutalmazás gyakoriságáról, a jutalomban részesülő személyekről, valamint annak alkalmankénti összegéről a foglalkoztatásban való részvétel figyelembevételével az intézmény vezetője – a foglalkoztatást segítő dolgozók javaslata alapján – határoz.

58. § (1) Az 56. § (2) bekezdés b) pontja szerinti foglalkoztatásból származó eredmény az intézményben nyújtott ellátás színvonalának emelésére, valamint a foglalkoztatásban közvetlenül részt vevők díjazására fordítható. A foglalkoztatásban közreműködő személyek díjazásának mértékét a házirend határozza meg. A díj
a) gondozottra jutó éves összege nem haladhatja meg a munkajutalom e rendeletben meghatározott éves összegét;
b) intézményi alkalmazottra jutó éves összege nem haladhatja meg az alkalmazott egy havi illetményének háromszorosát.
(2) Az 57. §, valamint az e § (1) bekezdésének rendelkezéseit értelemszerűen kell alkalmazni a terápiás célú foglalkoztatás esetén is.
(3) Ha az 56. § (2) bekezdésének c) pontja szerinti foglalkoztatásra az intézmény telephelyén kerül sor, a foglalkoztatást az intézmény vezetője akkor engedélyezheti, ha a munkavégzés intézményen belüli – házirendben rögzített – feltételei adottak.

60. § (1) A bentlakásos intézmény alapfeladatát meghaladó egyéb szolgáltatásokat is nyújthat. Ha e szolgáltatásokat az intézménybe beutaltak veszik igénybe, az általuk fizetendő térítés mértékét – a külön jogszabályban foglaltak szerint – a házirendben kell meghatározni.

61. § Az intézmény vezetője a gondozott személy kérésére – indokolt esetben – segítséget nyújt a gondozott munkaviszony vagy más jogviszony keretében történő foglalkoztatásához.

62. § (1) Az érték- és vagyonmegőrzésre átvett tárgyakról az intézmény vezetője tételes felsorolás alapján átvételi elismervényt készít, és annak egy példányát átadja a jogosultnak. Az értéktárgyak átadását és átvételét két tanú jelenlétében kell elvégezni. Az értéktárgyak biztonságos megőrzéséről az intézmény vezetője gondoskodik.
(2) A gondozottól átvett készpénzt elsősorban a gondozott, illetve törvényes képviselőjének írásban tett nyilatkozata szerint az intézményben vagy pénzintézetben kell megőrizni. A házirend tartalmazza, hogy milyen esetekben szükséges a készpénzt – pénzintézetben – betét formájában megőrizni. A készpénz betétben való elhelyezéséről a pénz átvételétől számított két munkanapon belül az intézmény vezetője gondoskodik. A készpénz betétben történő elhelyezéséig annak megőrzését a pénzkezelési és házipénztári szabályzatban (a továbbiakban: pénzkezelési szabályzat) foglaltak szerint kell biztosítani.

63. § (1) A bentlakásos intézményben a gondozott személy készpénzének kezelése saját vagy törvényes képviselőjének írásbeli nyilatkozata szerint személyes nyilvántartású letét formájában is történhet. A személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összege nem haladhatja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét, és elsősorban a személyes szükségletek kielégítését szolgálja.
(2) A személyes szükséglet körébe tartozik különösen az intézményi ellátást meghaladó mennyiségű vagy minőségű élelmezés, ruházat, valamint textília. A felsoroltakon kívül személyes szükségletek kielégítését szolgálja még a gondozott által igényelt személyes használati tárgy ( pl. televízió, magnetofon, rádió, hűtőszekrény) és szolgáltatás (pl. fodrász, kirándulás, kulturális program) is.
(3) Az (1) bekezdés szerinti készpénz kezeléséről, a kezelésre jogosult személyekről, valamint a pénz felhasználásának és elszámolásának módjáról a pénzkezelési szabályzatban kell rendelkezni.

64. § (1) A bentlakásos intézményben elhunytakkal kapcsolatos teendők ellátását az intézmény vezetője szervezi. Ennek keretében kell gondoskodni az elhunyt
a) elkülönítéséről;
b) végtisztességre való felkészítéséről;
c) a törvényes képviselő, valamint a hozzátartozók értesítéséről;
d) ingóságainak számbavételéről, megőrzéséről, valamint örököseinek történő átadásáról.
(2) Az elhunyt ingóságairól a halál beálltát követően azonnal jegyzéket készít a haláleset időpontjában műszakot vezető dolgozó. A jegyzéket két tanúval alá kell iratni.
(3) Az (1) bekezdés c) pontja szerinti értesítésről legkésőbb a halálesetet követő napon kell gondoskodni.
(4) Az intézmény gondoskodik az elhunyt eltemettetéséről, ha nincs eltemettetésre kötelezett, vagy ha a kötelezett kötelezettségét nem teljesíti.

65. § Az intézmény belső életének rendjét a házirend tartalmazza. A házirendben kell szabályozni különösen
a) a gondozottak együttélési szabályait;
b) az intézményből való eltávozás és visszatérés rendjét;
c) a gondozottak egymás közötti, valamint a hozzátartozóikkal való kapcsolattartásának szabályait;
d) az intézménybe bevihető személyes használati tárgyak körét;
e) az érték- és vagyonmegőrzésre átvett tárgyak átvételének és kiadásának szabályait;
f) a ruházattal, textíliával való ellátás, valamint a ruházat és textília tisztításának és javításának rendjét;
g) az esetenkénti alkoholfogyasztás szabályait;
h) a gondozottak tisztálkodási szerekkel való ellátásának rendjét;
i) a személyes letétben elhelyezhető készpénz havi összegét;
j) az intézmény alapfeladatainak körébe nem tartozó, azt meghaladó program, szolgáltatás, valamint az intézményi jogviszonyban nem álló személynek nyújtott szolgáltatás térítési díját.

66. § (1) A bentlakásos intézmények közül az ápolást, gondozást nyújtó intézmények típusai különösen
a) az időskorúak otthona;
b) a látásfogyatékosok otthona;
c) a mozgásfogyatékosok otthona;
d) az értelmi fogyatékosok otthona [a b)–d) pont alattiak a továbbiakban együtt: fogyatékosok otthona]; 
e) a szenvedélybetegek otthona;
f) a pszichiátriai betegek otthona;
g) a hajléktalanok otthona;
h) az egyéb ápolást, gondozást nyújtó otthon
[az a)–h) pont alattiak a továbbiakban: ápoló otthon].
(2) Az ápoló otthon a gondozott teljes körű ellátása, ápolása-gondozása mellett biztosítja szükség szerinti
a) foglalkoztatását; és
b) egyéb habilitációs, rehabilitációs jellegű ellátását.

67. § (1) Az ápoló otthon a beutaltat előgondozásban részesíti. Az előgondozás részeként az intézmény vezetője által kijelölt személy felveszi a kapcsolatot a beutalttal, valamint – ha a beutalt más személyes gondoskodási formában részesül – a személyes gondoskodást nyújtó szervezet vezetőjével.
(2) A személyes gondoskodást nyújtó szervezet vezetője tájékoztatja az előgondozásra kijelölt személyt a gondozott állapotáról, szociális körülményeiről.

68. § (1) A fogyatékosok otthonában elkülönítetten kell gondoskodni a fiatalkorú és a felnőtt korú személyek ellátásáról.

72. § (1) A szenvedélybetegek otthona a kábítószert élvező, a gyógyszert kóros mértékben fogyasztó, valamint egyéb hasonló függőséget okozó anyaggal (szerrel) visszaélő személyek gondozását végzi, akik önálló életvitelre nem készíthetők fel és gyógyintézeti kezelést nem igényelnek.
(2) Ha egy intézmény keretében több betegségtípusban szenvedő személyt látnak el, betegségtípusonként külön gondozási egységet kell szervezni.

73. § (1) A pszichiátriai betegek otthona, valamint a szenvedélybetegek otthona a személyes gondoskodás más formáival együtt csak akkor szervezhető, ha a gondozottak elkülönített ellátása biztosított.
(2) A szenvedélybetegek, valamint a pszichiátriai betegek otthonából való eltávozást – ha annak időtartama a 24 órát meghaladja – az intézmény vezetője az intézmény orvosa véleményének figyelembevételével engedélyezi.
(3) A szenvedélybetegek, valamint a pszichiátriai betegek otthonában folyó ápoló-gondozó tevékenység részletes szempontjait a Magyar Pszichiátriai Társaság által kiadott módszertani levél tartalmazza.

75.§ (1) A bentlakásos intézmények közül rehabilitációs intézmények különösen
a) a mozgásfogyatékosok rehabilitációs intézménye;
b) a látásfogyatékosok rehabilitációs intézménye;
c) az értelmi fogyatékosok rehabilitációs intézménye;
d) a pszichiátriai betegek rehabilitációs intézménye;
e) a szenvedélybetegek rehabilitációs intézménye;
f) a hajléktalanok rehabilitációs intézménye.
(2) A rehabilitációs intézmény a gondozottak habilitációja, rehabilitációja (a továbbiakban: rehabilitáció) mellett biztosítja a rászorulók egészségi állapota szerinti ápolását, gondozását is.
(3) A rehabilitációs intézményt úgy kell kialakítani, hogy a képzés és foglalkoztatás céljára szolgáló helyiségek alapterülete legalább kétszerese legyen a gondozott személyek elhelyezésére szolgáló lakóterület alapterületének.

76. § (1) A rehabilitációs intézmény a komplex rehabilitációs tevékenység részeként a gondozottak életkora, egészségi állapota szerint
a) iskolarendszerű, iskolarendszeren kívüli vagy tanfolyami oktatást, képzést; illetve
b) az 56. § (1) bekezdésének a) és d) pontja szerinti foglalkoztatást is
biztosít.
(2) Az (1) bekezdés a) pontja szerinti tevékenységet azoknak a beutaltaknak is meg kell szervezni, akik állapotuk miatt csak egyénileg képezhetők, oktathatók.
(3) A gondozottak foglalkoztatása mellett az intézmény képességfejlesztő és szocializációs programokat szervez.

77. § Ha a gondozott előtakarékosság címén személyi térítési díja 50%-ának elkülönített kezelését kéri, a kérelemhez csatolni kell az intézményvezető javaslatát. Az intézmény vezetője a javaslatát köteles megindokolni.

78. § A rehabilitációs intézmény vezetője a gondozás megszűnésének várható időpontját megelőző hat hónappal – az utógondozás előkészítése érdekében – megkeresi a gondozott családját, valamint a gondozott lakóhelye szerint illetékes
a) jegyzőt a családi és lakóhelyi környezetbe történő visszahelyezés előkészítése;
b) munkaügyi központot az esetleges munkavállalási lehetőség elősegítése
érdekében.

79. § (1) Ha a gondozott lakóhelyén, vagy attól lehetőleg 20 km távolságon belül a külön jogszabály szerinti védett munkahely, célszervezet, illetve szociális foglalkoztató (a továbbiakban: védett munkahely) működik, és ott a gondozott foglalkoztatására lehetőség van, az intézményvezető a védett munkahelyet közvetlenül is megkeresheti. Ez a rendelkezés irányadó akkor is, ha a gondozott foglalkoztatására egyéb munkahely keretében van lehetőség.
(2) A rehabilitációs intézmény a gondozott munkahelyi beilleszkedésének elősegítése mellett közreműködik munkaköri feladatainak betanításában is.

80. § (1) Ha a gondozott intézményi jogviszonya a sikeres rehabilitáció következtében megszűnt, az intézmény a gondozás megszűnésétől számított legalább hat hónapig a rehabilitált személy utógondozását végzi.
(2) Az utógondozás körébe tartozik különösen a rehabilitált személy
a) környezetének felkészítése a gondozott befogadására;
b) lakóhelye szerinti alapellátást végző szociális intézményekkel való kapcsolattartás;
c) munkahelyi beilleszkedésének elősegítése;
d) családja és a b) pont szerinti intézmények részére történő tanácsadás.

1. számú melléklet a 2/1994. (I. 30.) NM rendelethez
A személyes gondoskodás formáinak szakmai létszám-irányszámai

II. Szakosított ellátások

1. Ápolást, gondozást nyújtó intézmények (20-50 fős gondozási egységre meghatározott irányszámok)

B) Pszichiátriai és szenvedélybetegek otthona

a) Egészségügyi feladatok ellátásához:
- orvos: havonta napi átlag 1-2 óra
	- 100 fh. felett havonta napi átlagban min. 4 óra (ezen belül kell biztosítani a szükséges szakorvosi ellátást)
- elmeszakorvos: havonta napi átlag 1-2 óra
	- 200 fh. felett havonta napi átlagban min. 4 óra 
- vezető ápoló: 1 fő
- 50 férőhelyenként osztályvezető ápoló: 1 fő
- ápoló, gondozó: 8-14 fő
-szociális-mentálhigiénés-foglalkoztatási feladatokra: 1-2 fő

b) 100 fh. felett szociális, mentálhigiénés, fejlesztő feladatok ellátásához mentálhigiénés csoport: 
-szociális munkás: 1-2 fő
-mentálhigiénés szakember: 1-2 fő
- foglalkozásvezető: 1-2 fő

2. Rehabilitációs intézmények (20-50 fős gondozási egységre meghatározott irányszámok)

B) Pszichiátirai és szenvedélybetegek rehabilitációs intézménye
a) Egészségügyi feladatok ellátásához:
-  orvos: havonta napi átlag 0,5–1 óra
	-100 fh. felett havonta napi átlag min. 2 óra
(ezen felül kell a szükséges szakorvosi ellátást biztosítani) 
- ápoló-gondozó: 2-4 fő
b) Szociális, mentálhigiénés, foglalkoztatási feladatok ellátásához:
- szociális munkás: 2 fő
- pszichológus, mentálhigiénés szakember: 1 fő
- munkavezető: 3-5 fő

5. 8/1993.(III.31.) NM rendelet a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről

1. § (1) A rendelet hatálya a fegyveres erők által fenntartott egészségügyi intézmények és szolgálatok kivételével kiterjed a tulajdonviszonytól, fenntartótól, illetve finanszírozótól függetlenül valamennyi gyógyító-megelőző intézmény és szolgálat, illetve tevékenység felügyeletére.
(2) A szakfelügyelet célja a gyógyító-megelőző ellátás hatékony, az orvostudomány mindenkori színvonalának megfelelő működésének, az egészségügyi ágazati jogszabályok érvényesülésének elősegítése, a szakmai irányelvek és minőségi követelmények közvetítése és mindezek együttes megvalósításának nyomon követése.

2. § (1) A szakfelügyeletet az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) a megyei (fővárosi), illetve városi (fővárosi kerületi) felügyelő szakfőorvosok (a továbbiakban: megyei és városi szakfőorvosok) útján látja el.

3. § (1) A szakfőorvosok szakfelügyeleti tevékenységük körében vizsgálják
a) a megelőzés, a kórismézés, a gyógyítás, az ápolás, a gondozás, a rehabilitáció és az orvosi szakvéleményezés minőségét;
b) a gyógyító-megelőző ellátás szakmai elveinek érvényesülését, az intézmények és szolgálatok együttműködését;
c) az egészségügyi jogszabályok, valamint a szakmai irányelvek, módszertani levelek, útmutatók és elvi állásfoglalások szakmai vonatkozású rendelkezései végrehajtását;
d) a feladatok ellátásához szükséges személyi és tárgyi feltételeket;
e) a betegbeutalás rendjét;
f) az ügyeleti-készenléti ellátás rendjét és összhangját;
g) az egészségügyi vállalkozás és az orvosi magángyakorlat szakmai feltételeit, a működés szakszerűségét;
h) az igazságügyi orvostan szakfőorvosai a halottkémlés szakszerűségét.
(2) A szakmai felügyelet során értékelik a felügyeleti munka és vizsgálatok eredményeit, felhívják a figyelmet az észlelt hiányosságokra, és javaslatot tesznek a szükséges intézkedésekre.
(5) A szakfőorvos tapasztalatairól tájékoztatja a vizsgált intézmény, szolgálat vagy tevékenység vezetőjét és fenntartóját, a megyei, illetve a városi tisztifőorvost. Amennyiben a szakfőorvos azonnali intézkedést igénylő súlyos hiányosságot (pl. szakmai hibát, jogszabályba ütköző cselekményt) észlel, köteles jelentését soron kívül megtenni, azt a szolgálati út betartásával az intézkedésre jogosulthoz eljuttatni.

6. 1972. évi II. törvény az egészségügyről

34. §   (1) Ha a pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapítása szerint a vizsgált személy kóros elmeállapotú, a pszichiátriai gondozóintézet szakorvosa a beteget gondozásba veszi, és - a 35/A. § (3) bekezdésében foglalt feltételek fennállása esetén - kezdeményezi a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelése iránti eljárás megindítását, illetőleg a 35. § (4) és (6) bekezdésében meghatározott rendelkezések szerint jár el.
(2) A pszichiátriai szakorvosi vizsgálat megállapításairól - annak végeztével - a pszichiátriai gondozóintézet vizsgálatot végző szakorvosa a vizsgált személynek, illetve törvényes képviselőjének azonnal leletet ad, valamint írásban tájékoztatja a beutaló és a háziorvost.
(3) A gondozás a betegnek az orvos nyilvántartásába való felvételét, továbbá - ha pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétel nem szükséges, valamint az intézeti gyógykezelést követően - a beteg időszakonkénti felülvizsgálatát, gyógykezelését, valamint - a beteg és törvényes vagy meghatalmazott képviselője egyetértésével - a külön jogszabályban szabályozott gyógyító célú foglalkoztatását jelenti.

35. §   (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételnek
a) a beteg kérelmére,
b) sürgős szükség esetén,
c) a bíróság kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján
van helye.
(2) Az (1) bekezdés b)-c) pontja alapján a betegnek egészségügyi intézet pszichiátriai osztályán, vagy pszichiátriai rehabilitációt végző intézetben (a továbbiakban együtt: pszichiátriai fekvőbeteg-intézet) való elhelyezése rendelhető el.
(3) Kérelmére pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe az vehető, aki a betegsége, illetve szenvedélybetegsége következtében állandóan vagy időszakosan kóros elmeállapotú és intézeti kezelésre szorul. A felvételről a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője dönt a felvevő intézetben végzett vizsgálatok alapján. A felvételről a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője a pszichiátriai intézeti gyógykezelés felülvizsgálatára illetékes bíróságot 15 napon belül tájékoztatja.
(4) Sürgős szükség esetén a pszichiátriai gondozóintézetnek a kóros elmeállapotot megállapító szakorvosa vagy az annak tüneteit észlelő orvos közvetlenül intézkedhet a betegnek pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe szállítása iránt, kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelését azonban az arra a 35/A. § (2) bekezdése alapján jogosult személynek vagy a felvevő pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetőjének írásban - a felvételtől számított 24 órán belül - ilyenkor is kezdeményeznie kell a bíróságnál.

(5) Sürgős szükség esete akkor állapítható meg, ha a beteg az elmeállapotának akut zavara következtében a saját vagy mások életére, testi épségére, illetőleg a környezetére közvetlen és súlyos veszélyt jelent, és a veszélyhelyzet csak az azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el.

35/A. §   (1) Kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételt a beteg lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes helyi bíróság (a továbbiakban: bíróság) rendelhet el.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló bírósági eljárás kezdeményezésére - a 35. § (4) bekezdésére is figyelemmel - a kóros elmeállapotot megállapító pszichiátriai gondozóintézet vezetője jogosult. Az intézet vezetője a kezdeményezéskor az annak alapjául szolgáló körülményeket közli a bírósággal.
(3) A bíróság annak a betegnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelését rendeli el, aki a kóros elmeállapota következtében a saját vagy mások életét, testi épségét, illetőleg a környezetét súlyosan veszélyeztető állapotban van.

35/B. § (1) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló kezdeményezés elbírálása során a bíróság polgári nemperes eljárásban, soron kívül jár el.
(2) A bíróság az eljárás során meghallgatja az érintett személyt és annak törvényes vagy meghatalmazott képviselőjét, valamint köteles - a beteg gyógykezelésében részt nem vevő - igazságügyi elmeorvos-szakértő véleményét beszerezni.
(3) Ha az érintett személynek az eljárás során nincs törvényes vagy meghatalmazott képviselője, az érdekeinek védelmére a bíróság eseti gondnokot rendel ki.
(4) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésének kezdeményezésétől számított három napon belül tárgyalást tűz ki; a tárgyalás szükség esetén a bíróság hivatalos helyiségén kívül is megtartható.
(5) Sürgős szükségből történt pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétel esetén az intézkedés indokoltságáról és jogszerűségéről, illetőleg a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendeléséről a bíróság a kezdeményezéstől számított nyolc napon belül határoz.
(6) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést határozatlan időre rendeli el. Ha a beteg a határozatban foglaltaknak három napon belül nem tesz eleget, az eljárást kezdeményező pszichiátriai intézet vezetője intézkedik az érintett pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe történő szállítása iránt.
(7) Ha a bíróság az eljárás során megállapítja, hogy a beteg gondnokság alá helyezése indokolt, erről tájékoztatja a gyámhatóságot.
(8) Ha e törvényből és az eljárás nemperes jellegéből más nem következik, a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés elrendelésére irányuló bírósági eljárásban a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) szabályait kell megfelelően alkalmazni.

35/C. §   (1) A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelés tárgyában hozott végzését közli a (2) bekezdés szerint fellebbezésre jogosultakkal, valamint az eljárást kezdeményezővel.
(2) A kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés ellen a közlését követő nyolc napon belül fellebbezéssel élhet az érintett személy és törvényes vagy meghatalmazott képviselője, az eseti gondnoka, valamint az érintett személlyel együttélő vagy a tartására kötelezett hozzátartozója.
(3) A fellebbezésnek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő végzés végrehajtására a 35. § (5) bekezdés alapján indult eljárás esetén nincs halasztó hatálya.

35/D. §   A bíróság a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozatában rendelkezik a 35. § (2) bekezdésében meghatározott ellátási forma, valamint a kötelező intézeti gyógykezelést végző intézet kijelöléséről.

35/E. §   Azt a személyt, akinek pszichiátriai intézeti gyógykezelésére a saját kérelme alapján kerül sor, kérelmére a pszichiátriai fekvőbeteg-intézetből haladéktalanul el kell bocsátani, feltéve, hogy a 35. § (5) bekezdésében meghatározott sürgős szükség nem áll fenn. Külön kérelem nélkül is azonnal el kell bocsátani azt a saját kérelmére pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vett személyt, akinek az intézeti gyógykezelése már nem szükséges.

35/F. §   (1) A bíróság a kötelező, illetőleg a saját kérelemre történő pszichiátriai intézeti gyógykezelés szükségességét időszakonként - nemperes eljárásban - felülvizsgálja.
(2) Az időszakos felülvizsgálatra a pszichiátriai osztályon elhelyezett intézeti gyógykezelt esetén harminc naponként, a pszichiátriai rehabilitációt végző intézetben elhelyezett intézeti gyógykezelt esetén hatvan naponként kerül sor.
(3) A beteg a (2) bekezdésben meghatározott időtartamon túl bírósági felülvizsgálat nélkül pszichiátriai intézeti gyógykezelésben nem tartható.
(4) Ha a bíróság a felülvizsgálat során a kötelező vagy a saját kérelemre történő pszichiátriai intézeti gyógykezelést megszünteti, a beteget a határozat kihirdetésétől számított huszonnégy órán belül a pszichiátriai fekvőbeteg-intézetből el kell bocsátani.
(5) A pszichiátriai fekvőbeteg-intézetből azonnal el kell bocsátani azt, akinek a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelése már nem indokolt.
(6) Az (5) bekezdés alapján történt elbocsátásról a bíróságot haladéktalanul tájékoztatni kell.
(7) Ha e törvényből és az eljárás nemperes jellegéből más nem következik, a pszichiátriai intézeti gyógykezelés időszakos felülvizsgálata során a 35/B. § (2)-(8) bekezdéseit kell megfelelően alkalmazni.

35/H. §  (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vett beteg a saját és törvényes vagy meghatalmazott képviselője egyetértésével idegen család gondozásába helyezhető, alkalmazkodó szabadságra bocsátható, az intézeti gyógykezelés alatt gyógyászati célból foglalkoztatható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott intézkedésekről a kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő bíróságot a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője tájékoztatja. 

43. § (1) A gyógyító-megelőző tevékenység körében az orvosi vizsgálatnak a beteg minden panaszára és a vizsgálat során észlelt minden kóros tünetre ki kell terjednie. A beteget az adott lehetőségek között az orvostudomány mindenkori állásának, a beteg egyéni adottságainak, valamint betegsége szakának megfelelő gyógykezelésben kell részesíteni. Az orvosnak és a fogorvosnak (a továbbiakban: orvos) a legcélravezetőbb vizsgálati módszereket, gyógymódokat és gyógyító eszközöket kell alkalmaznia. 
(2) Az orvosnak a legnagyobb gondossággal és körültekintéssel meg kell tennie mindazokat az intézkedéseket, amelyek a betegségek megelőzéséhez, a beteg életének megmentéséhez, gyógyulásához, munkaképességének helyreállításához szükségesek. Az orvos az általa gyógyíthatatlannak vélt beteget is a legnagyobb gondossággal köteles gyógykezelni. 
(3) Az orvos gyógyító-megelőző tevékenységében a tudományosan elfogadott vizsgálati eljárásokat, gyógymódokat és gyógyító eszközöket - a fennálló jogszabályok korlátai között - maga választja meg. Az orvos felelős a beteg vizsgálata és gyógykezelése, egészségének védelme érdekében tett intézkedéseiért, illetőleg a szükséges intézkedések elmulasztásáért. 

44. § (1) Az orvos gyógyító-megelőző tevékenysége körében nem alkalmazhat olyan vizsgálati eljárást, gyógymódot vagy gyógyító eszközt: 
a) amely az alkalmazás időpontjában az orvostudománynak nem felel meg, 
b) amelynek kockázata nagyobb az eljárás (ténykedés) elmaradásával járó kockázatnál, és az eljárás kockázatának vállalására alapos ok nincs, 
c) amelynek elvégzésére megfelelő képzettsége vagy gyakorlati készsége nincs, vagy amelynek elvégzéséhez hiányoznak a tárgyi feltételek, kivéve, ha közvetlen életveszély áll fenn és az más módon nem hárítható el, 
d) amelyet jogszabály tilt, vagy amelyet jogszabályba ütköző cselekményhez kívánnak igénybe venni. 
(2) Az orvos az orvosi gyakorlatban még kellően ki nem próbált vizsgálati vagy gyógyító eljárást az (1) bekezdésben foglalt feltételek esetében és csak akkor alkalmazhat, ha az nem késlelteti, illetőleg nem hiúsítja meg az orvosi gyakorlatban már kipróbált vizsgálati vagy gyógyító eljárástól várható eredményt. Az új eljárás így is csak akkor alkalmazható, ha az tudományosan alátámasztható, és az alkalmazáshoz, valamint eredményeinek ellenőrzéséhez és értékeléséhez a szükséges feltételek fennállnak. Az új eljárás alkalmazásához a beteg - kiskorú vagy cselekvőképtelen, illetőleg korlátozottan cselekvőképes nagykorú esetében a törvényes képviselő, illetőleg a hozzátartozó (továbbiakban együtt: hozzátartozó) - hozzájárulása szükséges. 
(3) Az orvos gyógyító-megelőző tevékenysége körében csak olyan gyógyszert rendelhet és alkalmazhat, amely gyógyszer hatóanyagainak hatását, javallatait és ellenjavallatait, alkamazásának módját, adagolását, valamint káros mellékhatásait és azok elhárításának módját ismeri. 

45. § (1)  Az orvosnak az általa kezelt beteget, illetőleg hozzátartozóját vagy - ha a beteg gyógykezelése érdekében szükséges - gondozóját a betegségről és a beteg állapotáról megfelelő módon tájékoztatnia kell. 
(2) Az orvos köteles az általa kezelt betegnek, illetőleg hozzátartozójának (gondozójának) a gyógykezeléssel kapcsolatos utasításokat részletesen és körültekintően megadni. 

58. § (1) Magyarországon gyógyszerként még nem alkalmazott anyagot (készítményt) gyógyszerként - forgalomba hozatalának engedélyezése előtt - csak akkor szabad emberen kipróbálni, ha az arra illetékes egészségügyi szerv a jogszabályban megállapított előzetes vizsgálatok alapján azt engedélyezte. Az anyagot (készítményt) csak azokban a gyógyintézetekben szabad emberen kipróbálni, amelyeket erre az egészségügyi szerv kijelölt.

7. 1994. évi LXXXVII. törvény az egészségügyről szóló 1972. évi II. törvény módosításáról

2. § (2) Az e törvény hatálybalépésekor pszichiátriai intézeti gyógykezelésben lévő kóros elmeállapotú személyek tekintetében a kötelező intézeti gyógykezelésbe vétel elrendelésére irányuló eljárást a törvény hatálybalépésétől számított tizenöt napon belül a pszichiátriai fekvőbeteg-intézet vezetője kezdeményezi a bíróságnál.

8. 13/1987. (VIII.19.) EüM rendelet a gyógyszerkészítmények törzskönyvezéséről és a törzskönyvbe bejegyzett gyógyszerkészítmények forgalomba hozataláról

6. § (1) Az új gyógyszerkészítmény hatásosságát, relatív ártalmatlanságát, terápiás alkalmazásának feltételeit és körülményeit emberen végzett klinikai farmakológiai, azt követően klinikai terápiás vizsgálatokkal kell igazolni, illetőleg megállapítani. A vizsgálatok eredményeit a rendelet és végrehajtási utasítása szabályainak megfelelően kell értékelni. 
(2) A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálatok értékelésének befejezéséig az új gyógyszerkészítmény elnevezése: "vizsgálati készítmény". 
(3) A vizsgálat engedélyezése és az azzal kapcsolatos előírások hatósági ellenőrzése az OGYI feladata. 
(4) Kábítószernek minősülő vizsgálati készítmény emberen történő vizsgálatának engedélyezéséhez a Népjóléti Minisztérium előzetes hozzájárulása szükséges. 

7. § (1) A vizsgálati készítmény emberen való vizsgálata kizárólag egészségügyi célból történhet. A vizsgálat az OGYI által kijelölt fekvőbeteg gyógyintézetekben (a továbbiakban: intézmény), illetőleg ezek meghatározott egységeiben (a továbbiakban: intézet) végezhető el. A vizsgálat során az orvosbiológiai kutatások etikai szabályait is figyelembe kell venni. 

9. § (2) Korlátozottan cselekvőképes személyen klinikai farmakológiai vizsgálat csak akkor végezhető, ha ahhoz saját maga és törvényes képviselője is hozzájárult. A cselekvőképtelen személy helyett a hozzájárulást a törvényes képviselője adja meg. 

10. § (1) A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálat akkor kezdhető meg, ha a vizsgálatba bevont személyt, illetőleg törvényes képviselőjét megfelelően tájékoztatták a vizsgálatról, valamint az abból adódó esetleges következményekről. A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálatba bevont személynek írásban kell nyilatkoznia arról, hogy a vizsgálatban való részvételt, közreműködést vállalja, és tudomásul veszi a (3) bekezdésben foglaltakat. A nyilatkozatot a mellékletnek megfelelően kell elkészíteni és az intézményi iratok között kell megőrizni. 
(2) A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálatba bevont személy a nyilatkozatát bármikor visszavonhatja. A visszavonás alaki feltételekhez nem köthető. 
(3) A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálatba bevont személyt részletesen tájékoztatni kell minden olyan tényről, körülményről, eseményről, amely a vizsgálattal kapcsolatban van, vagy azzal kapcsolatban lehet. Így különösen megfelelő felvilágosítást kell adni a vizsgálat céljáról, menetéről, a vizsgálathoz szükséges beavatkozásokról, azok gyakoriságáról, a vizsgálattal összefüggő lehetséges és várható hatásokról és mellékhatásokról. Tájékoztatni kell arról is, hogy a vizsgálatban való részvételhez a hozzájárulását bármikor visszavonhatja, valamint arról, hogy egészségi állapotában történt esetleges károsodás esetén kártalanításra tarthat igényt. A tájékoztatásnak az orvosi kifejezések magyarázatára is ki kell terjednie. 
(4) A klinikai farmakológiai és klinikai terápiás vizsgálatba bevont személy egészségi állapotát a vizsgálat megkezdése előtt, a vizsgálat során folyamatosan és a vizsgálatot követően is ellenőrizni kell. Az ellenőrzések eredményéről részletes írásbeli anyagot kell készíteni. 
(5) A vizsgálatba bevont személy egészségi állapotának folyamatos figyelemmel kísérésével és ellenőrzésével olyan orvost kell megbízni, aki a vizsgálatban nem vesz részt. A megbízást annak az intézménynek a vezetője adja, amelyben a vizsgálatokat végzik. E megbízott orvos felelős a vizsgálat ideje alatt a vizsgálatban részt vevő személy érdekeinek az orvosetikai szempontok szerinti védelméért.

9. 1959. évi IV. törvény a Polgári törvénykönyvről

13. § (1) Korlátozottan cselekvőképes az a nagykorú is, akit a bíróság ilyen hatállyal gondnokság alá helyezett.
(2) Cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége – elmebeli állapota, szellemi fogyatkozása vagy valamilyen kóros szenvedélye miatt – tartósan vagy időszakonként visszatérően nagymértékben csökkent.
(3) A cselekvőképesség korlátozottsága a gondnokság megszüntetésével véget ér.

14. § (1) A korlátozottan cselekvőképes személy jognyilatkozatának érvényességéhez – ha jogszabály kivételt nem tesz – törvényes képviselőjének beleegyezése vagy utólagos jóváhagyása szükséges. Ha a korlátozottan cselekvőképes személy cselekvőképessé válik, maga dönt függő jognyilatkozatainak érvényessége felől.
(2) A korlátozottan cselekvőképes személy törvényes képviselőjének közreműködése nélkül is
a) tehet olyan személyes jellegű jognyilatkozatot, amelyre jogszabály feljogosítja;
b) megkötheti a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződéseket;
c) rendelkezik munkával szerzett keresményével, ha jogszabály kivételt nem tesz; keresménye erejéig erre kötelezettséget is vállalhat;
d) megköthet olyan szerződéseket, amelyekkel kizárólag előnyt szerez.
(4) A törvényes képviselő a korlátozottan cselekvőképes személy nevében maga is tehet jognyilatkozatot, kivéve azokat, amelyeknél a jogszabály a korlátozottan cselekvőképes személy saját nyilatkozatát kívánja meg, illetőleg amelyek a munkával szerzett keresményre vonatkoznak.

16. § (1) Cselekvőképtelen az is, akit a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett.
(2) Cselekvőképességet kizáró gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége – elmebeli állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt – állandó jelleggel teljesen hiányzik.
(4) A gondnokság megszüntetésével a cselekvőképtelen személy cselekvőképességét visszanyeri.

18. § (1) A cselekvőképtelen személy jognyilatkozata semmis; nevében törvényes képviselője jár el.
(2) Nem lehet semmisnek tekinteni a cselekvőképtelen személy által közvetlenül kötött és már teljesített csekély jelentőségű szerződéseket, amelyek megkötése a mindennapi életben tömegesen fordul elő, és különösebb megfontolást nem igényel.

19. § (1) A törvényes képviselő jognyilatkozatainak érvényességéhez a gyámhatóság jóváhagyása szükséges, ha a jognyilatkozat
a) a korlátozottan cselekvőképes vagy a cselekvőképtelen személy tartására,
b) a korlátozottan cselekvőképes vagy a cselekvőképtelen személyt örökösödési jogviszony alapján megillető jogra vagy kötelezettségre,
c) a külön jogszabályban meghatározott összeget meghaladó értékű vagyontárgyra vonatkozik.
(2) Bírósági vagy közjegyzői határozattal elbírált jognyilatkozat érvényességéhez a gyámhatóság jóváhagyása nem szükséges.

20. § (1) A korlátozottan cselekvőképes és cselekvőképtelen személy még a gyámhatóság jóváhagyásával sem tehet érvényesen olyan jognyilatkozatot, amellyel ajándékoz, idegen kötelezettségért megfelelő ellenérték nélkül felelősséget vállal, vagy amellyel jogokról ellenérték nélkül lemond.
(2) Ez a szabály nem gátolja a korlátozottan cselekvőképes személyt a munkával szerzett keresményével való rendelkezésben, és nem zárja ki a szokásos mértékű ajándékozást.
(3) A közcélra felajánlás, valamint a külön is visszautasítható vagyontárgyak öröklésének visszautasítása a gyámhatóság jóváhagyásával érvényes.

21. § (1) A korlátozott cselekvőképességen és a cselekvőképtelenségen alapuló semmisségre csak annak érdekében lehet hivatkozni, akinek cselekvőképessége korlátozott vagy hiányzik.

10. 1960. évi 11. törvényerejű rendelet  a Polgári Törvénykönyv hatálybalépéséről és végrehajtásáról

8. § A cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezést a gondnokság alá helyezendő személy házastársa, egyeneságbeli rokona, a gyámhatóság és az ügyész kérheti.

9. § (1) A cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezés iránt indított perben az alperes vagyonára bármelyik fél kérelmére zárlatot kell elrendelni, ha a gondnokság alá helyezés valószínűnek mutatkozik és annak veszélye fenyeget, hogy az alperes a vagyont nem megfelelően kezeli, szükség nélkül megterheli vagy elidegeníti.
(2) A zárlat elrendeléséről hirdetményt kell kibocsátani s azt tizenöt napra ki kell függeszteni a bíróság, valamint az alperes lakóhelye szerint illetékes községi (városi, városi kerületi, fővárosi kerületi) tanács hirdetőtáblájára. A zárlat hatálya a hirdetménynek a bíróság hirdetőtáblájára történt kifüggesztését követő napon kezdődik.
(3) A zárgondnokot a gyámhatóság rendeli ki. Egyébként a zárlatra a bírósági végrehajtás során elrendelt zárlat szabályait kell megfelelően alkalmazni.

10. § A gondnokság alá helyezést kimondó jogerős bírósági ítélettel azonos hatályú a bíróság ideiglenes gondnokság alá helyezést kimondó jogerős, vagy előzetesen végrehajtható határozata [Pp. 307. § (2) bekezdés].

11. § (1) A bíróság által gondnokság alá helyezett személy részére gondnokot a gyámhatóság rendel ki.
(2) Gondnokká elsősorban a gondnokság alá helyezettel együttélő házastársat kell kirendelni. Ha ilyen házastárs nincs, vagy a házastárs kirendelése veszélyeztetné a gondnokság alatt álló érdekeit, a gyámhatóság gondnokul olyan személyt rendel ki, aki a gondnokság ellátására az összes körülmények figyelembevételével alkalmasnak mutatkozik. A gondnok kirendelésénél a gondnokság ellátására alkalmas szülőket, egyéb rokonokat és más hozzátartozókat előnyben kell részesíteni.

12. § (1) A gondnokságra – amennyiben jogszabály eltérően nem rendelkezik – a gyámság szabályait kell megfelelően alkalmazni.
(2) A gondnok a gondnokság alá helyezett személyéről csak annyiban köteles gondoskodni, amennyiben ez a gondnokság alá helyezés okául szolgáló körülményekre tekintettel szükséges.
(3) A cselekvőképességet érintő gondnokság esetében a gondnok a gondnokság alá helyezett leszármazójának önálló háztartás alapításához vagy fenntartásához vagy más létfontosságú cél eléréséhez a gondnokság alatt álló vagyonának terhére a gyámhatóság jóváhagyásával anyagi támogatást nyújthat. A támogatás mértéke a leszármazó kötelesrészét nem haladhatja meg.

13. § (1) A cselekvőképességet érintő gondnokságot a bíróság megszünteti, ha elrendelésének oka már nem áll fenn.
(2) A gondnokság megszüntetése iránt maga a gondnokság alatt álló, házastársa, egyeneságbeli rokona, a gondnok, a gyámhatóság és az ügyész indíthat keresetet.

44. § (1) A gyámhatóság annak a nagykorú személynek a részére, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége állandó jelleggel hiányzik, szükség esetén ideiglenes gondnokot rendel. Az ideiglenes gondnokrendelés hatálya a gondnokság alá helyezéssel, legkésőbb azonban a kirendeléstől számított egy év elteltével megszűnik.
(2) Az ideiglenes gondnok jogköre a személyi ügyek intézésére és a vagyon felügyeletére terjed ki; a gyámhatóság előzetes hozzájárulásával azonban minden olyan intézkedést megtehet, amivel a gondnokolt személyt károsodástól óvja meg.

45. § A gyámhatóság a kirendelt gondnokot tiszte alól felmenti, ha kirendelésének célja megvalósult vagy annak oka megszűnt. Egyébként az ilyen gondnok működésére, felmentésére és elmozdítására a gyámra vonatkozó szabályokat kell megfelelően alkalmazni.

11. 12/1987. (VI.29.) MM rendelet a gyámhatóságokról, egyes gyámhatósági feladatokról és a gyámhatósági eljárásokról

51. § (2) A gondnok rendelése előtt a gyámhatóságnak vizsgálnia kell: 
a) a gondnokrendelés okát (Ptk. 10., 12-21. és 224-225. §); 
b) van-e olyan házastárs, szülő, rokon vagy hozzátartozó, akit gondnokul ki lehet rendelni [Ptké. 11. § (2) bekezdése, 40. §]. 
(4) Ha elmeosztályon (alkohológiai osztályon) elhelyezett személy törvényes képviseletéről kell gondoskodni,  a gyámhatóságnak az (1) bekezdésben foglaltak mellett vizsgálnia kell, hogy a gondnokolt milyen folyamatban levő ügyben érdekelt, van-e és hol vagyona, jövedelme, ki a kezelője, továbbá hol van az állandó lakása és milyen jogcímen lakik ott. 
(5) Nem lehet kirendelni a szociális intézmény dolgozóját az intézetben elhelyezett személy, illetőleg az egészségügyi, valamint a területi szociális gondozó dolgozóját a gyógyítása, gondozása alatt álló személy gondnokául. 

53. §   A gyámhatóság annak megállapítása céljából, hogy a nagykorú személynek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége állandó jelleggel hiányzik, az ideiglenes gondnok rendelése előtt [Ptké. 44. § (1) bekezdése] beszerzi a gondnokság alá helyezendő állandó lakóhelye szerint illetékes, vagy a gyógykezelést ellátó pszichiátriai gondozóintézet (ideg- és elmegyógyintézet) szakvéleményét. 

54. § (1)  A gyámhatóság legkésőbb az ideiglenes gondnok kirendelését követő három hónap elteltével köteles a gondnokság alá helyezés iránti pert megindítani feltéve, hogy a perindításra egyébként jogosultak még nem nyújtottak be keresetlevelet (Ptké. 8. §). 
(2) A cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezés, illetve a gondnokság megszüntetése iránti per esetén a keresetlevélben a Pp. 121. §-ában meghatározott adatokon kívül fel kell tüntetni a gondnokság alá helyezendő, illetve a gondnokság alatt álló személy ingatlanának tulajdoni lap számát és helyrajzi számát, valamint nyugdíjas esetén a nyugdíjfolyósítási törzsszámot. 
(3) A keresetlevélhez csatolni kell a gondnokság alá helyezendő, illetőleg a gondnokság alatt álló személy: 
a) születési anyakönyvi kivonatát vagy másolatát, kivéve ha az iratokat külföldről kell beszerezni; 
b) elmeállapotára vonatkozó szakorvosi véleményt; 
c) tulajdonában levő ingatlanok tulajdoni lapját.

55. § A gyám és a gondnok a kiskorú, illetőleg a gondnokság alá helyezett személy vagyonát leltár alapján veszi át. A leltárt a hagyatéki leltározásra vonatkozó rendelkezések szerint  kell elkészíteni. 

56. § (1) Ha a törvényes képviselő a Csjt. 82. § (2) bekezdése alapján a gyermek, illetve a gondnokság alá helyezett pénzét és értéktárgyait köteles a gyámhatóságnak beszolgáltatni: 
a) a pénzt az Országos Takarékpénztárnak a gyámhatóság székhelye szerint illetékes fiókjánál vagy - külön jogszabályban meghatározott - más pénzintézetnél [(a továbbiakban: pénzintézet) nyitott gyámhatósági fenntartásos betétben (a továbbiakban: betét)]; 
b) a személyi tulajdon szokásos tárgyai körébe nem tartozó ékszereket, ezüst, arany, platinatárgyakat, drágaköveket a Magyar Nemzeti Banknál letétként; 
c) a muzeális emléket  az illetékes múzeumban letétként kell elhelyezni. 
(2) A személyi tulajdon szokásos tárgyai körébe nem tartozó és az (1) bekezdésben fel nem sorolt értéktárgyak megőrzéséről a fővárosban, megyében működő gyámhatóság gondoskodik. 
(3) A pénzintézet a betétet a külön jogszabályban meghatározott módon, elkülönítetten kezeli. 

58. § (1) A pénzintézet a befizetést igazoló okmányt a törvényes képviselőnek kiadja vagy kívánságára letétként kezeli. A pénzintézet a betétben elhelyezett összegről és az elhelyezés időpontjáról a gyámhatóságot a jogosult nevének, lakcímének és a betét számának közlésével értesíti. 

59. § (1) A gyámhatóság a betétben elhelyezett pénz feletti rendelkezésre csak a törvényes képviselőt jogosíthatja fel. 

60. § Ha a gondnokság alá helyezett személy tulajdonában olyan ingatlan van, amellyel kapcsolatosan az elsőfokú bíróság a Pp. 309. § (2) bekezdése alapján nem intézkedett, a gyámhatóság az ingatlan adatainak és a bírósági határozat számának közlésével megkeresi az ingatlan fekvése szerint illetékes földhivatalt, a gondnokság alá helyezésnek az ingatlan-nyilvántartásba történő bejegyzése iránt. 

61. § (1) A kiskorú, illetőleg a gondnokság alá helyezett személy tulajdonában levő ingatlan tulajdonjogának átruházására vagy bármely módon történő megterhelésére vonatkozó jognyilatkozat érvényességéhez - értékhatártól függetlenül - a gyámhatóság jóváhagyása szükséges. 
(2) A gyámhatóság az eset összes körülményeit mérlegelve azt vizsgálja, hogy a jognyilatkozat a kiskorú, illetőleg a gondnokság alá helyezett személy érdekeit szolgálja-e. A gyámhatósági jóváhagyás a jognyilatkozat érvényességéhez szükséges - jogszabályban előírt - egyéb feltételeket nem pótolja. 

63. § (1) A törvényes képviselőnek a kiskorú vagy a gondnokság alá helyezett személy tulajdonában levő, az 56. § (1) bekezdésének b)-c) pontjában, valamint (2) bekezdésében felsorolt ingó dolog elidegenítésére, vagy megterhelésére vonatkozó nyilatkozatának érvényességéhez - értékhatárra tekintet nélkül - a gyámhatóság jóváhagyására van szükség. 
(2) A jóváhagyásra a 61. § (3) bekezdésben foglaltakat azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy az értéket számlával, a vagyontárgy értékesítésével hivatásszerűen foglalkozó szerv vagy személy igazolásával, illetőleg bármely más hitelt érdemlő módon igazolni lehet. 

64. § (1) A kiskorú, illetve a gondnokság alá helyezett személy lakásbérleti jogáról történő lemondásához vagy lakáscseréjéhez előírt törvényes képviselői jognyilatkozat érvényességéhez a gyámhatóság jóváhagyása szükséges. 
(2) A gyámhatóság a jognyilatkozatot akkor hagyhatja jóvá, ha a kiskorú, illetőleg a gondnokság alá helyezett személy lakhatása megfelelően biztosítva van. 

65. § (2)  Az ingatlan, illetve a lakás fenntartásának költségeit elsősorban a hasznosításból eredő bevételekből kell fedezni. Ha az ingatlan, illetve a lakás hasznosítása akadályba ütközik, vagy a bevételek a fenntartás költségeit nem fedezik, a gyámhatóság kezdeményezheti, hogy a fenntartás költségeit az önkormányzat rendelkezésre bocsássa, vagy arról más módon gondoskodjon. 

67. § A nagykorúság elérése után, illetve a gondnokság megszüntetéséről rendelkező jogerős bírósági határozat alapján a gyámhatóság értesíti: 
a) a jogosultat vagyona állagáról, a vagyon kezelőjének személyéről és a számadási kötelezettségéről, a letétben levő vagyon helyéről és a vagyon feletti rendelkezés módjáról; 
b) a földhivatalt a jogosult kiskorúságára, illetve ha a bíróság erről nem rendelkezett, a gondnokság alá helyezésre vonatkozó bejegyzésnek az ingatlan-nyilvántartásból való törlése érdekében; 
c)  a pénzintézetet, a zárolt számla kezelőjét, a letétben lévő vagyontárgy kezelőjét arról, hogy a vagyon felett a 18. életévét betöltött személy nem jogosult rendelkezni, mivel korlátozottan cselekvőképes vagy cselekvőképtelen; 
d) a nyugdíjfolyósító szervet, ha a jogosult nyugdíjban vagy nyugdíjszerű egyéb ellátásban részesült. 

68. § (1) Az előző évről szóló rendszeres számadást (a továbbiakban: rendszeres számadás) minden év február hó 15. napjáig kell a gyámhatósághoz benyújtani. A rendszeres számadásban a bevételeket és a kiadásokat külön-külön tételesen fel kell sorolni, csatolva - a számadásban feltüntetett tételek sorrendje szerint - a bevételeket és a kiadásokat igazoló iratokat. 
(2) A rendszeres számadásban a bevételeket és a kiadásokat nem kell tételesen feltüntetni és az igazoló iratokat sem kell csatolni (egyszerűsített számadás), ha: 
a) a vagyon forgalmi értéke az ötvenezer forintot nem haladja meg; 
b) a gyámhatóság engedélyezte, hogy a vagyon állagát a gyermek, illetőleg a gondnokság alá helyezett személy eltartási költségeinek fedezésére igénybe vegyék [Csjt. 83. § (2) bekezdése], feltéve, hogy az igénybe vett összeg évenként nem éri el a tartás költségeit. 
(3) A gyámhatóság a (2) bekezdés b) pontjában foglaltaktól eltérően rendelkezhet, továbbá a számadásra köteles személyt a (2) bekezdés a), illetőleg b) pontja alapján készített egyszerűsített számadás benyújtását követően is kötelezheti a bevételek és kiadások tételes feltüntetésére és igazolására. 
(4) Ha a bevételt, illetőleg a kiadást igazoló okirat benyújtása akadályba ütközik, a tétel helyességét a gyámhatóság egyéb módon is megállapíthatja. 

69. § (1) A gyámhatóság eseti számadás benyújtására hívhatja fel azt, akinek engedélyezte, hogy a kiskorú vagy a gondnokság alá helyezett személy vagyonának állagát igénybe vegye, illetőleg azt, aki rendszeres számadásra köteles. 
(2) Az eseti számadás elkészítésekor a 68. § (1) bekezdésében foglaltakat kell alkalmazni. 

70. § (1) A gyámhatóság által kirendelt vagyonkezelőnek a vagyon kezelői jogának megszűnésekor a vagyon állagára vonatkozó számadását (a továbbiakban: végszámadás, a 68-70. §-ban meghatározott számadás együtt: számadás) hatvan napon belül kell előterjeszteni. 
(2) A végszámadás a vagyonkezelés egész időtartamára kiterjed. Ha a vagyon kezelője tevékenységéről rendszeres számadásra köteles, a végszámadás rendszeres számadásra épül. 
(3) Ha a gyámság megszűnésével a kiskorú szülői felügyelet alá kerül, a végszámadást a gyámhatósághoz kell benyújtani. 
(4) Ha a gyám vagy a gondnok személyében változás történik, az, akinek a gyámi vagy a gondnoki tisztsége megszűnt, a gyámhatóságnak köteles a végszámadást benyújtani. 
(5) Ha a gyámság a nagykorúság elérése vagy a gondnokság a gondnokság megszüntetése miatt szűnik meg, a gyámi, illetőleg a gondnoki tisztséget ellátó személy annak tartozik végszámadással, aki a vagyon felett rendelkezni jogosult.

71. § (1) A számadás elbírálása során a gyámhatóság: 
a) a benyújtott iratok alapján megvizsgálja a számadás helyességét, elbírálja a kiadások szükségességét, értékeli a gazdálkodás során tanúsított gondosságot; 
b) indokolt esetben beszerzi a korlátozottan cselekvőképes személy és - ha nem ő a vagyon kezelője - a törvényes képviselő, illetőleg a hozzátartozóknak a számadásra vonatkozó észrevételeit. Az észrevételeket a gyámhatóság felhívásától számított tizenöt napon belül lehet megtenni. 
(2) Ha a számadás helyes, a gyámhatóság elfogadja és végszámadás esetén a számadásra kötelezettet a vagyonkezelés alól felmenti. 
(3) Ha a számadás alapján a gyámhatóság hiányt vagy az indokolatlan kiadás, illetve nem megfelelő gazdálkodás eredményeképpen kárt állapít meg, a számadásra kötelezett személyt felhívja, hogy az okozott kár összegét nyolc napon belül fizesse be a betétbe. Ha a számadásra köteles az összeget vagy annak egy részét vitatja, a gyámhatóság a követelés érvényesítése iránt pert indít. 

72. § (1) Ha a számadásra kötelezett a kötelezettségének nem vagy nem megfelelően tesz eleget, a gyámhatóság a számadási kötelezettség megállapítása iránt pert indít (Pp. 123. §). A kereset benyújtásával egyidejűleg a szülőtől a törvényes képviseleti jogot a vagyoni ügyekre megvonja [Csjt. 87. § (2) bekezdése], illetőleg a gyámot, a gondnokot tisztségéből elmozdítja [Csjt. 108. § (1) bekezdése].