OBH 1997/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindulása
	K.I. panaszos beadványában a BRFK VIII.kerületi Rendőrkapitányságnál 148-3085/1995. bü. szám alatt folytatott nyomozási eljárás folyamán megvalósított - alkotmányos visszásságként felfogható - hiányosságokat sérelmezi. Ebben a keretben elsősorban azt kifogásolja, hogy a fegyelmi eljárás során felelősségre vont egyik személynek gyanúsítottá nyilvánítására nem került sor, ellenben őt /a panaszost/ vonták ilyen címen felelősségre. Az indokolatlanul elhúzódó eljárás folyamán helytelenül történt a bizonyítási indítványának elutasítása.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai
	A panaszos ellen azért indult nyomozás, mert alapos gyanú merült fel arra, hogy - mint a Magyar Nemzeti Múzeum osztályvezetője - a múzeum pénzkeretéből a saját részére mintegy 270.000.- Ft. összeget áruvásárlásról szóló fiktív számla felhasználása útján megszerzett. A fiktív számlákat G.F. gondnokkal és S.L. villanyszerelővel irattatta alá.
	A Budapesti V-VIII. - XIII. kerületi Ügyészség a panaszos ellen indított nyomozást - bűncselekmény megállapíthatóságának hiányában - megszüntette, s ehhez képest nevezettnek a nyomozás kiegészítését célzó indítványát elutasította.
	A határozat indokolásának lényege szerint G.F. gyanúsítottnak a panaszosra nézve terhelő - ámde számos ellentmondást tartalmazó - vallomása, továbbá S.L. az utóbbi nyilatkozatot nagyrészt alátámasztó - tanúvallomása, az egyéb bizonyítékokra is figyelemmel, nem nyújtanak kellő alapot annak megállapítására, mely szerint K.I. a terhére rótt bűncselekményt elkövette. Ezért vele szemben az eljárás megszüntetésére, míg G.F. gondnokkal kapcsolatban vádemelésre került sor. Mindezekhez képest az eljáró ügyészség a panaszos által elsősorban S.L. villanyszerelő szerepének további tisztázására irányuló bizonyítási indítványának teljesítését nem látta indokoltnak. 
	A Fővárosi Főügyészség az 1996. június 24. napján kelt Nf. 1125O/1995. számú határozatával, a panaszos meghatalmazott védője által az első fokú határozatnak a bizonyítási indítványt elutasító rendelkezése ellen bejelentett panaszt elutasította. Ezen határozat - egyebek mellett - annak taglalásával is foglalkozik, hogy az előterjesztett bizonyítási indítványok  egyrészt miért nem teljesíthetőek, másrészt miért szükségtelenek.

	A büntető eljárásról szóló 1973. évi I. tv. 5. §-ának (1) bekezdése  a bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok értékelését, a nyomozó hatóságok, illetve Ügyészség vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, mivel a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ebből következően az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem értékelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, így ebben a körben a bűncselekmény alapos gyanúját, vagy annak hiányát sem állapíthatja meg.
	A fentebb hivatkozott törvény alapján azonban az országgyűlési biztos vizsgálata kiterjedhet az adott büntető ügy nyomozási szakaszával kapcsolatos eljárási cselekményekre, illetve mulasztásokra.
	Az ezzel kapcsolatban sérelmezett tényeket illetően rendelkezésre álló adatok alapján a nyomozó hatóság az eljárást a hatályos jogszabályok szerint, a törvényesség sérelme nélkül  folytatta le. Amennyiben a G.F. gondnokkal szembeni vádemelés alapján eljáró bíróság a tényállás teljes felderítése érdekében pótnyomozás elrendelését látja indokoltnak, az ügy iratait visszaküldheti az ügyésznek.  A kizárólag vádkiterjesztéssel kapcsolatos figyelemfelhívás viszont nem kötelezi az ügyészt vádkiterjesztésre, illetőleg pótvádirat benyújtására. 
	Mindezekhez képest a jelen esetben vizsgált körülményeket illetően nem állapítható meg olyan alkotmányos visszásság, amely az 1993. évi LIX tv. 20. §-a (1) bekezdésében biztosított jogkör alapján  az országggyűlési biztos részéről további intézkedés megtételét tenné indokolttá.

Budapest, 1997. február 17.

Dr. Polt Péter