OBH 1991/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindulása:
Dr. R. R. ügyvéd azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert védence, az előzetes letartóztatásban lévő A. S. jugoszláv állampolgár ügyében - aki ellen a Budapesti Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Főosztályán visszaélés kábítószerrel bűncselekményének gyanúja miatt folyt büntető eljárás - egy év alatt egyetlen olyan eljárási cselekmény nem történt, ahol a védőnek meg kellett volna jelennie. Beadványa írásának idején még az ügyiratszámot sem ismerte és az ügy előadójával sem találkozott. A védelemhez való jog sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot rendelt el.

Érintett alkotmányos jog:
Alk. 2. § (1) bek. jogállamisághoz, jogbiztonsághoz való jog.
Alk. 57. § (3) bek. védelemhez való jog.

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról: 6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
47. § Védő részvétele a büntetőeljárásban kötelező, ha
a) a bűncselekményre a törvény öt évi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel;
b) a terheltet fogva tartják, az őrizetbevételt kivéve;
c) a terhelt süket, néma, vak, kóros elmeállapotú vagy a magyar nyelvet nem ismeri;
d) az eljárást a jogszabály megszegésével külföldön tartózkodó terhelt ellen folytatják;
f) e törvényben meghatározott egyéb esetekben.
51. § A védő köteles a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot késedelem nélkül felhasználni, a terheltet a védekezés törvényes eszközeiről felvilágosítani, jogaira kioktatni és a terheltet mentő, illetőleg a felelősségét enyhítő tények felderítését elősegíteni.
52. § (1) Ha a védelem kötelező, a védő köteles jelen lenni
a) a tárgyaláson,
b) e törvényben meghatározott más eljárási cselekményeknél.
(2) A védő a nyomozási cselekményeknél akkor lehet jelen, ha ezt a törvény megengedi. A bírósági eljárásban – ha e törvény másként nem rendelkezik – az eljárási cselekményeknél akkor is jelen lehet, ha jelenléte nem kötelező.
(3) A védő iratmegtekintési jogára a 44. § (4) bekezdése irányadó.
(4) A védő az eljárás minden szakaszában indítványokat és észrevételeket tehet, a hatóságtól felvilágosítást kérhet, a tárgyaláson a kihallgatottakhoz kérdést intézhet és felszólalhat.
92. § (1) Szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény miatt a terhelt előzetes letartóztatásának akkor lehet helye, ha
a) megszökött, a hatóság elől elrejtőzött, illetőleg a bűncselekmény súlyossága folytán vagy egyéb okból a szökésétől vagy az elrejtőzésétől lehet tartani,
b) alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén az eljárást meghiúsítaná vagy megnehezítené, illetőleg veszélyeztetné,
c) az eljárás alatt szabadságvesztéssel büntetendő újabb bűncselekményt követett el, illetőleg alaposan feltehető, hogy szabadlábon hagyása esetén a megkísérelt vagy előkészített bűncselekményt véghezvinné vagy újabb bűncselekményt követne el.
93. § (1) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a bíróság végzéssel határoz.
(2) Az előzetes letartóztatás elrendeléséről a nyomozás befejezéséig a nyomozó hatóság, a nyomozás befejezése után a vádirat benyújtásáig az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság késedelem nélkül értesíti a terhelt által megjelölt hozzátartozót; ennek hiányában a terhelt által megjelölt más személy is értesíthető.
95. § (1) A vádirat benyújtása előtt elrendelt előzetes letartóztatás az elsőfokú bíróságnak a tárgyalás előkészítése során hozott határozatáig, de legfeljebb egy hónapig tart. Az előzetes letartóztatást a helyi bíróság egy alkalommal, legfeljebb két hónappal meghosszabbíthatja. Három hónap eltelte után az előzetes letartóztatást a megyei bíróság egyesbíróként eljárva, két alkalommal, legfeljebb az előzetes letartóztatás elrendelésétől számított egy év elteltéig meghosszabbíthatja. Ezt követően az előzetes letartóztatást a Legfelsőbb Bíróság hosszabbíthatja meg.
(2) A vádirat benyújtása után, az első fokú bíróság által elrendelt vagy fenntartott előzetes letartóztatás az elsőfokú bíróság ügydöntő határozatának kihirdetéséig, az ezután elrendelt vagy fenntartott előzetes letartóztatás az eljárás jogerős befejezéséig, de legfeljebb az elsőfokú bíróság által kiszabott szabadságvesztés tartamáig tart.
(3) Ha a vádirat benyújtása után elrendelt vagy fenntartott előzetes letartóztatás tartama
a) hat hónapot meghalad, és az elsőfokú bíróság még nem hozott ügydöntő határozatot, az elsőfokú bíróság,
b) egy évet meghalad, a Legfelsőbb Bíróság az előzetes letartóztatás indokoltságát felülvizsgálja.
(4) Ha az előzetes letartóztatás, illetőleg az ideiglenes kényszergyógykezelés megszüntetése iránti ismételt kérelem nem tartalmaz új körülményt, a bíróság a határozat hozatalát mellőzheti.
97. § (1) Az előzetes letartóztatottal szemben csak olyan korlátozásoknak van helye, amelyeket a büntetőeljárás feladatának megvalósítása, vagy a letartóztatást foganatosító intézet rendje szükségessé tesz. Az előzetesen letartóztatott eljárási jogainak gyakorlásában, így különösen a védekezésre való felkészülésben, nem korlátozható.

A 15/1990. sz. BM utasítással módosított 40/1987. sz. BM utasítás a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról:  278. A védőt megjelenésének lehetővé tétele érdekében kellő időben értesíteni kell mindazon nyomozási cselekményekről, amelyeken a Be. szabályai vagy a hatóságnak a törvényben meghatározott esetekben adható engedélye alapján jelen lehet. Tanú kihallgatásáról - ha az ügyben több gyanúsított és több védő van - mindegyik védőt értesíteni kell.
279. A védőt postai úton kell értesíteni. Ha erre a késedelem veszélye miatt nincs lehetőség, az értesítés telefonon is történhet. A telefon útján történt értesítésről feljegyzést kell készíteni, amelyet a nyomozási iratokban kell elhelyezni. A feljegyzésben röviden le kell írni, hogy az értesítés milyen ügyben, milyen tartalommal történt, azt mely időpontban, név szerint ki vette. 
286. A védő a nyomozó szervtől felvilágosítást kérhet. A felvilágosítást minden olyan kérdésben meg kell adni, amely az eljárás sikerét nem veszélyezteti.
287. A védő által előterjesztett bizonyítási indítványt érdemben kell elbírálni. Az indítvány elutasításáról írásban - jegyzőkönyvbe foglalt vagy külön határozatban - kell rendelkezni. Az indítvány elutasításáról a védőt a határozat egy példányának kézbesítésével vagy a határozat kihirdetésével értesíteni kell. Utóbbi esetben ezt a határozatra rá kell vezetni. Ha az elutasítás jegyzőkönyvben történt, a jegyzőkönyvet a védővel alá kell íratni.
 
Megállapított tényállás:
A Budapesti Rendőrfőkapitányság Vizsgálati Főosztályától beszerzett iratok szerint A. S. és társai ügyében - a nyomozati szakban ötvenegy fő ellen folytatott büntetőeljárásban -huszonöt személy ellen került sor vádemelésre. A vádemelés időpontjában tizennyolc ember volt előzetes letartóztatásban, többségük jugoszláv állampolgár. A bíróság a XVIII.-XXV. rendű vádlottakat szabadlábra helyezte, köztük öt magyar, egy-egy orosz és egyiptomi állampolgár volt. A nyomozást tíz ismeretlen helyen tartózkodó személlyel szemben felfüggesztették, tizenhat gyanúsítottal szemben pedig megszüntették, mert ők vállalták a kábítószer-függőséget gyógyító folyamatos orvosi kezelést. 
A nyilvánvalóan bonyolult vizsgálat 1995 júliusában, a Budapesti Rendőrfőkapitányságon indult. A gyanúsítottat 1995. július 7-én vették őrizetbe és 10-én tartóztatták le, folytatólagos kihallgatására július 7-én védő jelenléte nélkül, majd július 21-én védője, Dr. R. R. jelenlétében került sor. S. ezen a kihallgatásán a további vallomástételt megtagadta, ennek a szándékának a megváltoztatását sem ő maga, sem védői nem jelezték az eljárás során. A vádirat 1996. október 4-én készült el, az ügyész javasolta a letartóztatás fenntartását az elsőfokú bíróság ügydöntő határozatának meghozataláig.

Az ügy nyomozati szakában négy védő látta el A. S. védelmét. 1995. július 8-án kirendelésre került dr. F. M., július 17-én a gyanúsított testvére meghatalmazást adott dr. R. Rnek, szeptember 8-án dr. K. Cs. és szeptember 23-án dr. K. G. ügyvédeknek. Az eljárást folytató rendőri szervnek nem volt tudomása egyik meghatalmazás visszavonásáról sem. A vádiratban A. S. XII. rendű vádlott védőjeként dr. R. R. szerepelt.
A BRFK tájékoztatása szerint S. ügyében - egészen az 1996. július 12-én történt iratismertetésig - valóban nem került sor olyan nyomozati cselekményre, amelyen a védőnek jelen kellett volna lennie. Az ORFK Vizsgálati Főosztálya a védő kérésére felülvizsgálta a nyomozás iratait és erről 1996. június 28-án levélben tájékoztatta dr. R. R.-t. 
A nyomozás elhúzódása nem tekinthető indokolatlannak, mivel - a gyanúsítottak többségének 1995. április - július hónapokban történő elfogása mellett - még 1995. szeptember, október hónapokban, sőt 1996. április végén is sor került az ügyben jelentős szerepet játszó személy letartóztatására.
A nyomozás irattári anyagából a védők értesítései és a részükre történt iratkézbesítések nem mutathatók ki, de ez - a fentiekre is figyelemmel - nem jelenti a védelem akadályozását. A. S. ügyében a védelem tényleges működését igazolják a Fővárosi Bíróság 1995. szeptember 15-én, október 25-én és 1996. március 19-én kelt  végzései, amelyekben az "A. S. védője által" bejelentett fellebbezéseket elutasította.
Az ügyész által tanúként idézni indítványozott személyek közül tizenhat fő a nyomozás során gyanúsítottként került eljárás alá, azonban velük szemben a rendőrség a Be. 137. § (2) bekezdés alapján - a már említett gyógykezelés vállalására tekintettel - az eljárást felfüggesztette. Más tanúk kihallgatására az ügy korábbi szakaszában, illetve más ügyben - az ügyek egyesítése előtt - került sor, így e tanúk vonatkozásában a nyomozó hatóságot nem terhelte a védői értesítés kötelezettsége az Arifi Shefik védelmét ellátók vonatkozásában.
A vizsgálat során nem kerültek felszínre olyan adatok, amelyek alapján a védelemhez való alkotmányos jog sérelme megállapítható lett volna. Megállapítottam ugyanakkor, hogy a védői értesítések dokumentálásának elmulasztása nem teszi lehetővé annak nyomon követését, hogy az eljárás során a hatóság valóban megtett-e mindent a védelem jogának biztosítása érdekében és ez sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogállamiság és annak lényegi elemét képező jogbiztonság elvét. 

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján az alkotmányos visszásság orvoslására a következő ajánlást teszem az érintett rendőri szerv felügyeletét ellátó budapesti rendőrfőkapitánynak: 

Hatáskörében intézkedjék, hogy a büntetőeljárások nyomozati szakában az eljáró rendőri szervek maradéktalanul gondoskodjanak arról, hogy a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 15/1990. sz. BM utasítással módosított 40/1987. sz. BM utasítás rendelkezései szerint a védő tevékenységét biztosító hatósági feladatok végrehajtása megtörténjen és az iratokból kimutathatók legyenek az ezzel összefüggő intézkedések.
A kiadott intézkedést tájékoztatásul küldje meg hivatalunknak és végrehajtását rendszeresen ellenőriztesse.

Budapest, 1997. június 23

Dr. Polt Péter