OBH 1707/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása:

O. M-né panasszal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához. Beadványában sérelmezte, hogy néhai férje után, aki 1945. május 20-tól 1948. november 22-ig a Szovjetunióban hadifogoly volt, kárpótlást kért, de az eljáró kárpótlási hivatal kérelmét elutasította. Úgyszintén kifogásolja azt is, hogy volt élettársa, H. F. halálát követően bejelentett özvegyi nyugdíj iránti igényét elutasították. Mivel a rendelkezésemre álló információk alapján az alkotmányos visszásságot kizárni nem lehetett, vizsgálatot rendeltem el.

Megállapított tényállás:

1.	Panaszos, O. M-mel 1950-ben kötött házasságot, aki 1945. május 20-tól, 1948. november 22-ig szovjet hadifogoly volt, és 1982. június 29-én bekövetkezett haláláig panaszossal házasságban élt. Panaszos kárpótlás iránti kérelmét az Országos Kárpótlási és Kárrendezési Hivatal (OKKH) elutasította a 477346/4-1993. sz. határozatában azzal az indoklással, hogy "... az jogosult kárpótlásra, aki a szabadságelvonás idején a sérelmet szenvedettel házasságban élt."
2.	Panaszos férje halálát követően Hídvégi Ferenccel élettársi kapcsolatra lépett. Panaszos élettársa 1994. november 13-án elhunyt. O-né özvegyi nyugdíj iránti igényét a MÁV Nyugdíj Igazgatósághoz bejelentette. Ügyében 1995. január 4-én elutasító határozat született.

Jogszabályi háttér:

1992. évi XXXII. törvény 3. § (1) bekezdése és d) pontja
3. § (1) A 6-8. §-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért:
....
d) a szovjet szervek által történt kényszermunkára hurcolás, továbbá a szovjet bíróság politikai indítékú ítélete, vagy más szovjet hatóság intézkedése alapján végrehajtott szabadságelvonás;
....
1992. évi XXXII. törvény 4. §-a és a)-c) pontja
4. § Kárpótlásra az a sérelmet szenvedett jogosult:
a) aki magyar állampolgár;
b) aki a sérelem elszenvedésekor magyar állampolgár volt;
c) az a nem magyar állampolgár, aki a törvény hatálybalépésekor életvitelszerűen él Magyarországon, vagy haláláig életvitelszerűen Magyarországon élt.

1992. évi XXXII. törvény 5. § (1) és (2) bekezdése
5. § (1) A 3. § (1) bekezdésében említett sérelmekért kárpótlásra az életben lévő sérelmet szenvedett, halála esetén az jogosult, aki a szabadságelvonás idején és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt (a továbbiakban: túlélő házastárs).
(2) Túlélő házastársnak kell tekinteni azt a személyt is, aki a sérelmet elszenvedővel a szabadságelvonás megszűnését követően az első házasságot kötötte és a sérelmet szenvedett halálakor vele házasságban élt."

1975. évi II. törvény 58. § (4) bekezdése
"58. § (4) Élettársa után nem jogosult özvegyi nyugdíjra az, aki a (3) bekezdésben megjelölt együttélési idő vagy ennek egy része alatt özvegyi nyugellátásban vagy baleseti özvegyi nyugdíjban részesült."

A vizsgálat megállapításai:

1.	Az OKKH elnökének tájékoztatása szerint O. M. - miután 1949-ben feleségétől elvált - panaszossal 1950-ben kötött házasságot. O. M-nek miután - a sérelem elszenvedését követően - panaszossal kötött házassága nem az első házassága volt, úgy panaszos elhalt férjének szovjet hadifogságban töltött ideje után kárpótlásra nem jogosult. Az OKKH panaszos kérelmét elutasító határozata jogos, annak indoka azonban az alábbiak szerint helyes: "... azért nem jogosult kárpótlásra, mert a sérelmet elszenvedővel a szabadságelvonás megszűnését követően nem az első házasságot kötötte." (1992. évi XXX. törvény 5. § (2) bekezdése.)
2.	A MÁV Nyugdíj Igazgatóság helyes indokok alapján utasította el panaszos élettársa utáni özvegyi nyugdíj iránti kérelmét, mert özvegyi nyugdíjra nem jogosult az, aki az együttélési idő vagy annak egy része alatt - mint a panaszos is - özvegyi nyugellátásban részesült.

A vizsgálat során megállapítottam, hogy panaszos ügyében eljáró szervek az ügyre irányadó jogszabályokat helyesen alkalmazták, ezért alkotmányos visszásságot megállapítani nem kellett.

Budapest, 1996. november 19.

Dr. Polt Péter