OBH 1154/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss Anikó

Az eljárás megindulása:

I. Diósd község önkormányzata 1995. december 28-án meghozta a települési szilárd hulladék részét képező háztartási hulladékkal kapcsolatos közszolgáltatás kötelező igénybevételéről szóló 16/1995. (XII.28.) sz. rendeletét. A rendelet meghozatalát követően, panaszos rendeletet kifogásoló beadványt küldött az állampolgári jogok országgyűlési biztosához.

II. Panaszos a Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztár eljárását sérelmező beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Beadványában leírta, hogy 1994. januárjában vállalkozói engedélyt váltott ki. 1994. áprilisában bejelentette az Egészségbiztosítási Pénztárnál vállalkozói tevékenységének szünetelését. Az Egészségbiztosítási Pénztár panaszost vállalkozói tevékenységének szünetelése ellenére továbbra is kötelezte a társadalombiztosítási járulék megfizetésére. Panaszos országgyűlési biztoshoz intézett beadványában kérte az Egészségbiztosítási Pénztár eljárása jogosságának kivizsgálását.

I. Diósd község önkormányzata települési szilárd hulladék gyűjtéséről szóló 16/1995 (XII:28.) rendeletének vizsgálatáról
A megállapított tényállás:

Diósdon a képviselőtestület fenti rendelete 1996. január 1-től kezdődően, az addig ingyenes szemétszállítást kötelező, visszterhes szolgáltatássá alakította. Az új rendelet rendelkezései számos problémát vetettek fel a lakosság körében:
- a szolgáltató miért nem kíséri figyelemmel, hogy csak a megtelt kukákat ürítsék;
- üdülőövezetben miért kötelező a szemétszállítási díj megfizetése azokra a hónapokra is, amikor az ingatlant senki nem használja?

Az ügy jogszabályi háttere:

A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi I.tv. 8. § (1) bekezdése a települési önkormányzat feladatává teszi a közszolgáltatások körében a településtisztaság biztosítását.
Az egyes helyi közszolgáltatások kötelező igénybevételét az 1995. évi XLII. tv. írja elő. A törvény 1. § (1) bekezdése alapján a helyi közszolgáltatással ellátott területen lévő ingatlan tulajdonosa, használója az ingatlanon keletkező szilárd és folyékony hulladék elhelyezéséről - a helyi önkormányzat rendeletében meghatározott módon - a helyi közszolgáltatás igénybevétele útján köteles gondoskodni. Ugyanezen törvény 2. §-a szabályozza a vonatkozó önkormányzati rendelet minimális tartalmát. Így a helyi önkormányzat rendeletben állapítja meg:
- a helyi közszolgáltatás megnevezését, a közszolgáltatással ellátott terület határait;
- a nyilvánosan meghirdetett pályázatot elnyerő, a közszolgáltatást végző intézmény vagy szakvállalkozás megnevezését, illetőleg annak a működési területnek a határait, amelyen belül a szolgáltató a közszolgáltatás teljes körét valamennyi tulajdonos tekintetében rendszeresen köteles ellátni;
- a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a tulajdonos és a szolgáltató ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit;
- az érintett közfeladattal összefüggő - jogszabályban nem rendezett - helyi önkormányzati hatósági feladatot, hatáskört és szabálysértést;
- az elvégzendő szolgáltatás alapján a tulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, a díj mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit, vagy a szolgáltatás ingyenességét.

A köztisztasággal és a települési szilárd hulladékkal összefüggő tevékenységekről szóló 1/986. évi (II.21.) ÉVM-EÜM rendelet 2. § (1) bekezdése előírja, hogy a köztisztaság megőrzésében mindenki köteles hathatósan közreműködni és a települési környezet szennyeződését, fertőzését eredményező tevékenységtől, illetőleg magatartástól tartózkodni. Városokban, körzetközpontokban, kiemelt gyógy- és üdülőhelyeken, továbbá, ahol a terület rendeltetése azt szükségessé teszi, a települési szilárd hulladékkal összefüggő tevékenység ellátásáról szervezett módon kell gondoskodni. Fenti rendelet alkalmazásában háztartási hulladéknak minősül a lakásokban, valamint a lakás, üdülés céljára használt egyéb helyiségekben, valamint a lakók közös használatra szolgáló helyiségekben és területeken keletkezett szilárd hulladék, továbbá a kisebb mennyiségű falvakolat, kerti és gazdasági hulladék, falomb, nyesedék, valamint a lakásban folytatott kisipari tevékenység gyakorlásából keletkezett hulladék, ha naponta keletkezett mennyisége nem haladja meg a meghatározott szokásosnak minősülő mennyiséget.
Az 1959. évi IV. tv. (Ptk) 198. § (2) bekezdése kimondja, hogy jogszabály szerződés kötését kötelezővé teheti. E szakasz (3) bekezdése szerint szolgáltatásra irányuló kötelezettség és jogosultság jogszabályból vagy hatósági rendelkezésből szerződéskötés nélkül is keletkezhet, ha a jogszabály vagy a törvényes jogkörében eljáró hatóság így rendelkezik, és a kötelezettet, a jogosultat és a szolgáltatást kellő pontossággal meghatározza. Ilyen kötelezettséget csak törvény vagy kormányrendelet, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak keretei között önkormányzati rendelet írhat elő.
A Ptk 388.§-a értelmében jogszabály kimondhatja, hogy a szerződés a szolgáltatás igénybevételével jön létre.

A vizsgálat megállapításai és az érintett alkotmányos jogok:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX tv. 1 § szerint az országgyűlési biztos feladata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltassa és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen.

1. A vonatkozó jogszabályok, az Alkotmány rendelkezéseit figyelembe véve megállapítottam, hogy a sérelmezett rendelkezés nem ellentétes az Alkotmánnyal.

A vizsgálat lefolytatása során a következő alkotmányos jogokat vizsgáltam:

Az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamiság elvét, amely magában foglalja a jogbiztonsághoz való jogot. A jogbiztonság elsősorban a jogalkotóval szemben támasztja azt a követelményt, hogy a jog egésze, illetve az egyes szabályok világosak, egyértelműek, hatásukat tekintve pedig kiszámíthatóak, előre láthatóak legyenek. 
A vizsgált rendelet szabályai világosak, egyértelműek, hatásukat tekintve kiszámíthatóak, különös tekintettel arra, hogy a rendelet konkrétan meghatározza az egyes települési övezetekben a szemétszállítás rendszerességét, a szemétszállítási díj mértékét, amely övezetenként eltérő nagyságú. A rendelet szabályai figyelembe veszik az üdülőövezet sajátosságait, így itt a szemétszállítás az igényeket követően kisebb gyakorisággal biztosított, valamint ennek megfelelően ebben az övezetben a szemétszállítási díj is alacsonyabb. 

A másik alkotmányos elv, mely a vizsgálat tárgyát képezte az Alkotmány 9. §-ában deklarált piacgazdaság elve, mely magában foglalja a szerződési szabadságot is.
A szerződési szabadság általános elvét a Ptk 200. §-a fogalmazza meg: " A szerződés tartalmát a felek  szabadon állapíthatják meg." Ennek azonban korlátai vannak, amelyeket a Ptk 198. §-ába foglalt a jogalkotó, mely szerint a szerződés egyes tartalmi elemeit jogszabály meghatározhatja, valamint jogszabály szerződés kötését kötelezővé teheti. ( Ebben a körben jogszabály alatt törvény, kormányrendelet, valamint törvényi felhatalmazása alapján önkormányzati rendelet értendő.) 
A vizsgált esetben a háztartási hulladékkal kapcsolatos közszolgáltatás kötelező igénybevételét törvény (1995. évi XLII. tv.) írta elő. A rendelet ugyanakkor szabályozza a szociálisan rászorulók által a szemétszállítási díj teljesítésével kapcsolatban igénybevehető kedvezményeket, támogatásokat.
A fentiek alapján a sérelmezett önkormányzati rendelet nem alkotmányellenes. Az azonban tény, hogy a rendelet életbelépése gazdaságilag (anyagilag) érzékenyen érintette az állampolgárokat. Mindezek ellenére a rendelet megalkotása elkerülhetetlen volt. Mindenkinek érdeke az, hogy a közegészségügyi, köztisztasági követelményeknek megfelelően a háztartási hulladékot továbbra is elszállítsák. Ennek a szolgáltatásnak viszontszolgáltatástól (díjfizetéstől) való függővé tételét gazdasági kényszerűség indokolta, az önkormányzat ennek a közegészségügyi feladatnak ingyenes szolgáltatás útján már nem tudott eleget tenni.

II. A Fővárosi és Pest Megyei Egészségbiztosítási Pénztár sérelmezett eljárásának vizsgálatáról
A megállapított tényállás:

Panaszos 1994. januárjában vállalkozói engedélyt váltott ki. 1994. áprilisában panaszos bejelentette az Egészségbiztosítási Pénztárnak, hogy vállalkozási tevékenységét szünetelteti. Az Egészségbiztosítási Pénztár a bejelentés ellenére továbbra is járulékfizetési kötelezettséget állapított meg panaszos terhére, azzal az indokkal, hogy panaszos nem csatolta a vállalkozói igazolvány visszaadásáról szóló megszüntető határozatot.

Az ügy jogszabályi háttere:

Az Alkotmány 2. §-a deklarálja a jogállamiság elvét, amely magában foglalja a jogbiztonsághoz való jogot is. A jogbiztonság tartalmára, az általa támasztott követelményekre az I. fejezetben leírtak az irányadók.
A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. 103. §-a kimondja, hogy a társadalombiztosítás kiadásainak fedezetére a munkáltató, valamint az egyéni vállalkozó egészségbiztosítási járulékot köteles fizetni. Ugyanezen törvény 103/D. §  (8) bekezdése meghatározza azokat az eseteket, amikor az egyéni vállalkozó nem fizet egészségbiztosítási járulékot. Így nem fizet az egyéni vállalkozó járulékot arra az időtartamra, amely alatt 
- táppénzben, gyermekágyi segélyben, gyermekgondozási díjban, gyermekgondozási segélyben, ápolási díjban részesül;
- katonai vagy polgári szolgálatot teljesít;
- előzetes letartóztatásban van, szabadságvesztést tölt;
- ügyvéd az ügyvédi kamarai tagságát szünetelteti.
Ezeket az eseteket kivéve az egyéni vállalkozó a járulékot a vállalkozói igazolvány átvétele napjától, annak visszaadása, jogerős visszavonása napjáig, a vállalkozói tevékenység gyakorlásától letiltó bírósági határozat jogerőre emelkedéséig köteles fizetni. (1975. évi II.tv. 103/D § (9) a/ )

A vizsgálat megállapításai:

1.Az ügyre vonatkozó jogszabályok, az Alkotmány rendelkezéseire figyelemmel a panaszban sérelmezett eljárás megvizsgálása során megállapítottam, hogy a Fővárosi Egészségbiztosítási Pénztár eljárása nem alkotmányellenes.

A fentiekben részletezett 1975. évi II. törvény vonatkozó paragrafusa az egyéni vállalkozó járulékfizetési kötelezettség alóli mentességének esetei között nem említi a vállalkozói tevékenység szünetelését. A törvény mentesség eseteit meghatározó felsorolása taxatív jellegű, ezért mentesség csak az abban meghatározott feltételek fennállása esetén biztosított az egyéni vállalkozók számára. A jogbiztonság elvének nem csupán a jogszabályok egyértelműségére, hatásuk előre láthatóságára vonatkozó követelmény képezi a részét, hanem az a követelmény is, hogy az azonos körülményekkel, feltételekkel rendelkező jogalanyokra azonos szabályozás vonatkozzon, és az azonos szabályozás végrehajtásának ellenőrizhetősége is biztosítva legyen. A szünetelés tényének azt igazoló okiratok nélküli bejelentése nem biztosít elegendő alapot az eljáró szervnek ahhoz, hogy a szünetelés ténylegességét ellenőrizze. Így jelen esetben az Egészségbiztosítási Pénztár a jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően a járulékfizetés alóli mentesség feltételeinek fennállását igazoló határozat meghozataláig, és kézhezvételéig nem adhatott mentességet a járulékfizetés alól.

Budapest, 1997. július 16.

Dr. Polt Péter