OBH 1138/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr.Kertész Éva

A Fauna Egyesület és Alapítvány ügyvezető elnöke, Sz. Á. azzal a kérelemmel fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, hogy bírálja felül jogi szempontból az egyesületük által készített, a készülőben lévő állatvédelmi törvényhez kapcsolódó szövegtervezetet.

Kérésük egyik sarkalatos pontja: az új törvény meghozatala során a törvényalkotó iktassa be az állatok - mint az ember védelmére szoruló, kiszolgáltatott élőlények - jogait az Alkotmányba.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa válaszában sajnálatát fejezte ki afelől, hogy a téma szakmai (állatvédelmi, állategészségügyi) oldalát tekintve az országgyűlési biztos szakmai segítő testületében nincs szakember. Ezért ezt az általa is fontosnak tartott témát jelenleg felvállalni nem tudja.

A fővárosban meglévő - állandó vitaforrásként jelentkező - ebtartási problémában azonban felajánlotta vizsgálati tevékenységét.
Sz. Á. 1996. március 4-én felkereste a hivatalban az ügy előadóját. További mellékleteket csatolt a korábban benyújtott beadványhoz. Ezek már főként az ebtartással kapcsolatos kívánalmaikat tartalmazták.
Sz. Á. szerint az ebtartók és az őket olyan rosszal tolerálók közötti állandóan fellángoló vita speciális magyar probléma. Fő oka a felelőtlen tenyésztés. A békés együttélés feltétele: annyi eb legyen, amennyit a társadalom el tud tartani.
Kissé ellentmondásos az a kívánság, hogy a rendeletben ne legyenek olyan jellegű tiltó rendelkezések, hogy X. településen ennyi kutya tartható egy-egy lakásban, házban, ugyanakkor az ebtartási szándék megszületése után a kutyát magához venni kívánó számára kötelezővé tennék, hogy engedélyért kelljen folyamodnia az eb tarthatósága miatt. A szakértők elbírálnák, hogy kinek milyen állat való. Egy teljesen magányos, már nem fiatal embernek esetleg nem engednék meg, hogy kutyát tartson, mert mi lesz a kutyával, ha a gondozója megbetegszik, meghal. (Hol itt a homo Sapiens alkotmányos joga?!)

Ésszerűnek látszik az úgynevezett regisztrációs program, amely a kutyatartóktól származó pénzalapot képezne. Ebből jutnak egy ivartalanítási programra is, amely a túlszaporodást megakadályozná.

Az ebtartás nem rendészeti kérdés legyen, hanem komoly, az államigazgatási szervezetben fontos helyet elfoglaló szakember testület (állatvédelmi bizottság, állatorvosi kamara, stb.) által irányított, koordinált, ellenőrzött problémaként kezeljék.

A szóbeli elemzés végén Sz. Á. úgy értékelte, hogy amíg az egész ország területén olyam állapotok uralkodnak az állattartással kapcsolatosan, hogy az nem fogadható el egy civilizált kultúrától, addig nincs értelme külön kiragadva vizsgálni a fővárosi ebtartási rendeltet. Az Egyesület fő programja: szemléletváltozás elérése az állattartásban. 

Összegezve: A Fővárosi Közgyűlés ebtartásról szóló rendeletének vizsgálatát nem kéri. Köszönettel veszi, ha egy későbbi, a hivatal számára is konszolidáltabb helyzetben visszatérünk az állatvédelmi téma átfogó elemzésére.

Budapest, 1996. március 6.

Dr. Kertész Éva
Dr. Gönczöl Katalin