OBH 2435/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása

Dr.K.B. budapesti lakos beadvánnyal élt hivatalunkhoz. Beadványa szerint fia, K.A. 1993-ban három alkalommal követett el bűncselekményt az ő sérelmére. A panaszos minden esetben rendőri intézkedést kért, amit a kerületi kapitányság foganatosított is. Sérelmezi viszont, hogy az intézkedéseket követő büntető-eljárásokat a nyomozó hatóság megszüntette vagy megtagadta. Ezen döntések ellen, a nyomozás továbbfolytatása érdekében minden esetben megkereste az illetékes ügyészi szerveket, de panaszait elutasították.
Hivatalunktól azt kérte, hogy vizsgáljuk felül az általa kezdeményezett nyomozásokban eljárt hatóságok eljárásainak törvényességét, majd indítványozzuk a nyomozások továbbfolytatását.

Érintett alkotmányos jog

Jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2.§ (1) bek.).

Alkalmazott jogszabályok

A büntető-eljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése így szól: "A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposa és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették."
A 16.§ szerint "(1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése. (2) Nyomozó hatóság a rendőrség és az ügyészség."
A 20.§ (1) bekezdés szerint "A bíróság feladata az igazságszolgáltatás, ennek során dönt a terhelt büntetőjogi felelősségéről."
A 9.§ (1) A büntető-eljárásban a vád, a védelem és az ítélkezés egymástól elkülönül.  (2) Bírósági eljárás csak törvényes vád alapján indulhat. A bíróság annak a személynek a büntetőjogi felelősségéről dönthet, aki ellen vádat emeltek, és csak olyan cselekmény alapján, amelyet a vád tartalmaz."

Megállapított tényállás

Dr.K.B. 1993. májusában feljelentést tett fia, K.A. ellen rongálás és magánlaksértés vétsége miatt. A BRFK XIV. kerületi Rendőrkapitányságon, 2156/1993. bü. szám alatt a nyomozást megtagadták azzal, hogy a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény.
A megtagadó határozat elleni panaszt a Budapesti XIV. és XVI. kerületi Ügyészség elutasította és az iratokat szabálysértési eljárás lefolytatása céljából megküldte a Budapest-Újpest Önkormányzat Polgármesteri Hivatalának.
A polgármesteri hivatal a szabálysértési eljárást szabálysértés hiányában megszüntette, a keletkezett 2.400 Ft-os kár megtérítésére kötelezést mellőzte. Ez utóbbi döntését a szabálysértésekről szóló 1968. évi I. tv. 50.§ (3) bekezdésére alapozta.
A másodfokú szabálysértési hatóság Dr.K.B. fellebbezését elutasította.
Ezt követően a Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala járt el az ügyben, de ez a hatóság is elutasította a panaszos kárigényét. Az első fokú határozat kártérítésre vonatkozó részét  a hivatal azonban megváltoztatta annyiban, hogy a szándékos rongálás szabálysértése nem nyert bizonyítást, ezért az 1968. évi I. tv. 58.§ (1) bekezdése volt az alapja a kárigény elutasításának.
A panaszos rongálás vétsége miatt ismételten feljelentést tett ismeretlen tettes ellen 1993. júniusában. A feljelentés szerint 1993. június 1-jét megelőző napokban ismeretlen tettes behatolt lakásába, az ajtót betörte, a lakást elválasztó falat megbontotta, ezzel kb. 15.000 Ft-os kár keletkezett. A rongálással ismételten fiát, K.A.-t gyanúsította.
A feljelentés alapján a XIV. kerületi Rendőrkapitányság 2670/1993. bü. szám alatt lefolytatta a nyomozást, de azt bizonyítékok hiányában megszüntette. A nyomozást megszüntető határozat ellen Dr.K.B. panaszt jelentett be, de azt a Budapesti XIV. és XVI. kerületi Ügyészség elutasította azzal, hogy a kapitányság határozata törvényes és megalapozott volt. Az ügyészi határozat utalt arra is, hogy a panasz újabb bizonyítékot nem tartalmaz, a rendelkezésre álló bizonyítékok pedig csupán megalapozzák a bűncselekmény alapos gyanúját, de azt vádemelésre alkalmas módon nem bizonyítják, eredmény a nyomozás továbbfolytatásától sem várható.
A kerületi ügyészség határozata ellen a panaszos a Fővárosi Főügyészséghez fordult, kérve a rendőrségi és az ügyészségi határozat felülvizsgálatát.
A főügyészség az újabb panaszt alaptalannak tartotta és tájékoztatta DR.K.B.-t, hogy a kerületi ügyészség részletesen és helyesen indokolta, hogy a bizonyítékok mérlegelésén alapuló döntés megváltoztatására törvényes lehetőség nincs. Az átirat arra is kiterjedt, hogy ha az eddigi eljárás során még fel nem merült lényeges új tények, körülmények felmerülnek, úgy a korábbi döntések felülvizsgálhatók.
Az ügyben ezt követően a Legfőbb Ügyészséghez fordult két esetben a panaszos. A Legfőbb Ügyészség azonban az ügyészi döntéseket megalapozottnak minősítette, az eljárás továbbfolytatására nem láttak törvényes lehetőséget.
Ez után a BRFK vezetőjéhez élt kifogással a nyomozást megszüntető  határozat ellen dr.K.B. Az erre adott válaszban tájékoztatták a panaszost, hogy az ügyészségek által felülvizsgált nyomozást megszüntető határozatot az ügyészi szervek megalapozottnak találták, továbbá kifejtették, hogy a döntés és az azt megelőző eljárás részlehajlás mentes volt. Ezért az ügyben nem tett intézkedést a rendőrség.
Dr.K.B. újabb feljelentést tett fia ellen 1994.novemberében, magánlaksértés és okirattal visszaélés vétsége miatt. A rendőrkapitányságon 4845/1994. bü.szám alatt folyamatban volt nyomozást is megszüntették azzal, hogy a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény. Az e határozattal szemben benyújtott panaszt az ügyészség elfogadta arra tekintettel, hogy a tényállás kellő felderítése elmaradt.
A tovább folytatott nyomozás ugyancsak megszüntetésre került, mert a "cselekmény nem bűncselekmény". Ezt Dr.K.B. ismételten megtámadta. A panaszt a kerületi ügyészség elutasította, mert a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem lehetett megállapítani, hogy a cselekményt K.A. követte volna el, illetve a cselekmény egy részét szabálysértésnek minősítette az ügyészség.
Ezen megszüntető határozat ellen a gyanúsított, K.A. is jelentett be panaszt, kérve a nyomozás továbbfolytatását. Indokolásul előadta, hogy ő nem követhetett el magánlaksértést, mivel a szóban lévő ingatlannak részben tulajdonosa. Ezért nem bizonyíték, hanem bűncselekmény hiányában kérte a nyomozás megszüntetését.
K.A. panaszát is elutasította az ügyben az ügyészség rámutatva arra, hogy az ingatlan részbeni tulajdona nem zárja ki a magánlaksértés elkövetését.
A panaszos beadványához mellékelte a PKKB 14.P.51.197/1995/6. számú ítéletét, melyben a bíróság elutasította K.A. felperesnek dr.K.B. alperes ellen lakáshasználati díj iránt indított keresetét. Az ítélet szerint, mivel a felperes felhagyott a lakás használati jogával és erről írásbeli nyilatkozatot is tett, nem követelhet az alperestől használati díjat.
Dr.K.B. szerint ez az ítélet megalapozza kérést arra, hogy a megtagadott, illetve megszüntetett nyomozásokat továbbfolytassák a fia, K.A.-val szemben.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat során megállapítottam, hogy a hatóságok a dr.K.B. által kezdeményezett valamennyi büntetőeljárást a törvény rendelkezéseinek megfelelően folytatták le, az adott körülmények szempontjából jelentős tények felderítését célzó nyomozati cselekményeket elvégezték.
A Be. vonatkozó rendelkezése a bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok értékelését a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) vádemelés esetén a bíróság feladatává teszi.
Az országgyűlési biztos nem értékelheti az eljárásjogi rendelkezéseknek megfelelően lefolytatott nyomozás során felmerült bizonyítékokat, nem állapíthatja meg a bűncselekmény alapos gyanúját vagy annak hiányát, nem rendelheti el a nyomozás továbbfolytatását és nem mondhatja ki senki bűnösségét.
Az országgyűlési biztos hatásköre alkotmányos visszásság esetén áll fenn. Dr.K.B. panasza tárgyában azonban nem merült fel alkotmányos visszásság. Ezért az ügyben indítványt, ajánlást nem tettem, a vizsgálatot befejeztem.

A panaszos azon kérését, hogy a biztos indítványozza a büntetőeljárások folytatását, nem alapozza meg a PKKB-nak a beadványhoz csatolt ítélete sem. Az ítéletben foglaltakat - az előzőekben kifejtettekre tekintettel - a nyomozó hatóság értékelheti olyannak, melynek alapján a büntetőeljárásokat folytatja. Dr.K.B.-nak tehát jogában áll az ítéletet - mint új körülményt tartalmazó adatot - a nyomozó hatóságok elé tárni és kérni, hogy  vizsgálják felül a nyomozások folytatásának lehetőségét.

Budapest, 1996. október 4.

Dr. Polt Péter