OBH 1918/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
jelentése
Ügyintéző: dr.Izafé Éva

Az eljárás megindulása

Taxis vállalkozó panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyben a taxi szolgáltatás fővárosban ellehetetlenülő helyzetét sérelmezte. Előadta, hogy napi munkája során rendszeresen sérül vállalkozási  jogának szabad gyakorlása, több érintett társával együtt a taxi-beállóhelyeken nem várakozhatnak, mivel az erre szerveződött, illetve megbízott csoportok számtalan vállalkozót az igénybevételből kizárnak, ha kell fenyegetéssel, erőszakkal, pontosan azért, hogy az utasoknak se legyen választási lehetősége. A helyzet évről-évre romlik. Megoldást sürget a fővárosi önkormányzat, az illetékes kamara, valamint szakminisztérium együttes fellépésével, konkrét intézkedés megtételével.
A vizsgálat során megkeresett Fővárosi Főpolgármesteri Hivatal válaszában közölte, hogy a taxi szolgáltatás helyzetét elemző és a megoldásra javaslatokat felvázoló közgyűlési előterjesztés tervezete elkészült. Az anyag javaslatokat tartalmaz a megoldási módozatokra, szervezeti megoldásra, a közgyűlés azonban döntést nem hozott, határidővel is megjelölt feladatterv nem készült.

A megállapított tényállás

Panaszossal egybehangzóan megállapításra került, hogy a fővárosban a taxiállomások nem használhatók az összes engedélyes taxis által.
Az önkormányzati tulajdonú közterületek használata a közterület-használati eljárás keretében ma már szabályozott, elvileg tehát minden tulajdonos a területének használatáért meghatározott díjat jogosult beszedni. A probléma abban áll, hogy reálisan nincs olyan természetes vagy jogi személy, akivel a taxiállomások használatának kérdésében megállapodást lehetne kötni. Az önkormányzatoknak arra nincs lehetőségük, hogy minden egyes taxi szolgáltatóval külön-külön szerződést kössenek. A megoldatlan helyzet miatt a közterületek után fizetendő díj nem az önkormányzatok költségvetésébe kerül, hanem az arra illetéktelen személyekhez, szervezetekhez. 
Ugyancsak problémát jelent a taxi szolgáltatásban működő gépkocsik száma, így a fővárosi önkormányzat közgyűlési előterjesztése is foglalkozik a mintegy 7-8 ezer taxi gépkocsi létével, az ezzel szemben álló, jelenlegi 700 beállóhellyel, az ebből eredő napi konfliktussal.
Jogosan vetődik fel a létszám meghatározásának fontossága, e körben azonban figyelemmel kell lenni az Alkotmánybíróság 21/1994. (IV.16.) határozatára, mivel a határozat megsemmisítette a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 19.§ (2) bekezdését, amely a települési önkormányzatokat feljogosította a területükön működtethető taxi gépkocsik darabszámának meghatározására. A megsemmisítés okaként a vállalkozás jogára és a gazdasági verseny szabadságát elismerő alkotmányos jogra utalt a határozat. A létszám meghatározása tehát nem látszik megvalósíthatónak, ugyanakkor kívánalom lehet a meglévő szabályozás szigorításával a piacra kerülés megnehezítése.
A főpolgármesteri hivatal által készített javaslat foglalkozik a taxi szolgáltatás szakmai rangjának megteremtésével is, ennek keretében elhangzott az is, hogy a szakmai elismerés formája lehetne az államilag elismert szakmunkás vizsga. Ezen felül azt is meg kell határozni, hogy alkalmazottat csak minősített mestervizsgával rendelkező vállalkozó tarthasson.
Ugyancsak kiemelt fontosságúnak ítéli az előterjesztő a tevékenység ellenőrzését, mivel gyakorlatilag a vállalkozói engedélyt kiadó önkormányzatok jegyzői ellenőrzést nem folytatnak. A járművek műszaki kialakítását, a taxis engedélyek jogszerűségét és a személyi feltételek meglétét a Közlekedési Felügyelet ellenőrizheti, ilyen jellegű ellenőrzés minimálisan fordul elő.
A közlekedési szabályok betartását, a jármű műszaki állapotát és a taxiállomások rendjét a rendőrhatóság ellenőrizheti, ilyen ellenőrzés azonban a tapasztalatok szerint csak az általános ellenőrzési tevékenység keretében történik.
A taxi járművek szabályos várakozását a Fővárosi Közterület-felügyelet végezheti.
A taxaméter szabályszerű használatát az Országos Mérésügyi Hivatal, valamint az APEH munkatársai végezhetnék, de erre vonatkozóan nincsenek példa értékű tapasztalatok.
A szolgáltatás színvonalát ellenőrizheti a telephely szerinti önkormányzat jegyzője és a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség, ugyancsak hasonló ellenőrzési joguk van a gazdasági kamaráknak is.
A hivatkozott anyag megállapítja, hogy a felsorolt összes szervezet összehangolt, együttes ellenőrzési tevékenysége az eddigiekben még nem valósult meg. A fentiekben jelzett szervek végeztek ellenőrzéseket, ennek hatékonysága azonban csak részeredményeket hozhat. A megoldás tehát csak a folyamatos, állandó és a teljes tevékenységet átfogó ellenőrzés jelentené.
Az ellenőrzési jogosítványokat biztosító jogszabályok módosítására lenne szükség, mindezen jogosítványokat pedig egyetlen szervezetre célszerű telepíteni, ez pedig a Kereskedelmi és Iparkamara lehetne.
A tényállás megállapítása során megállapítást nyert, hogy kiemelkedő kérdés a helyzet rendezése érdekében a taxi viteldíjak szabályozása.
A taxi díjszabást jelenleg az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény a szabad áras kategóriába sorolja. Minden egyes vállalkozó saját maga állapítja meg a fuvarozás díjtételeit, ebből adódóan az egyes fuvarszervező irodák, illetve gazdasági társaságokon kívül a szolgáltatók ajánlata nem tud (vagy nem is akar) közérthető módon megnyilvánulni. Az ún. "mezítlábas" fuvarozók a csökkenő fizetőképes kereslet miatt gyakran az utas megkárosítására törekszenek, hogy a napi pár fuvarból biztosítsák bevételüket. Az utas számára teljesen áttekinthetetlen a nyolc különböző tarifa, amelyek között a választás az utas előtt átláthatatlan módon történik.
Az előzetes egyeztetések során felvetődött a taxi tarifák maximált hatósági árként történő megállapítása. E mellett továbbra is fontos szempont a folyamatos ellenőrzés, mert a taxaméter befolyásolásának lehetősége ekkor is fennállhat.
A viteldíjak kérdéskörében tehát egyik lehetőség szabad ár további fenntartása, e mellett azonban fontos szempont az árfeltüntetés közérthető megnyilvánulása, feltüntetése, nem elég tehát az 1, 2-8. tarifa megjelölés. Az árszínvonal szabadságának további fenntartása mellett mód nyílna az árképzés konstrukciójának rögzítésére, tehát az alapdíj, a továbbítási díj, a várakozási díj, időarányos várakozási díj összefüggéseire, kiszűrve ezzel az utas megkárosítására ma módot adó díjstruktúrát. E mellett fokozott és egységes ellenőrzést kell megvalósítani a taxi szolgáltatók tevékenységével kapcsolatban.
A másik megoldási lehetőség a viteldíj szabályozásán belül a maximált ár bevezetése a törvény módosításának kezdeményezésével. Ezzel lehetőség nyílna a szolgáltatások között a helyi személytaxi szolgáltatás felsorolására is, ármegállapító hatóság pedig a települési önkormányzat lehetne. Az érdekképviseleti szervekkel történő egyeztetés alapján a fővárosi önkormányzat rendelettel állapíthatná meg a Budapest területén alkalmazható legmagasabb személytaxi viteldíjakat. Ennek érdekében a fővárosi közgyűlésnek kezdeményeznie kell az árak megállapításáról szóló törvény megfelelő módosítását.
Az anyag foglalkozik még a taxis panasziroda felállításának szükségszerűségével, valamint a forgalmi rendszám hatósági tulajdonának visszaállításával, melyek szintén a taxi szolgáltatás helyzetének rendezését célozzák meg.

Az ügy jogszabályi háttere

A közúti közlekedéséről szóló 1988. évi I. törvény.
A közúti közlekedési szolgáltatásokról és a közúti járművek üzemben tartásáról szóló 89/1988. (XII.20.) MT rendelet.
A személytaxi szolgáltatás végzésének egyes feltételeiről szóló 21/1992. (X.27.) KHVM rendelet.
Az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat során a következő lényeges megállapításokat tettem.
A fővárosban a taxi szolgáltatással kialakul helyzet megoldása mára elkerülhetetlenné vált. A fővárosi önkormányzat hosszabb idő óta foglalkozik, hogy rendet teremtsen a taxi drosztokon. A kialakult helyzetre tekintettel elképzelésük az, hogy a feladat megoldására gazdasági társaságot hoznak létre, vagy a Budapesti Kereskedelmi és Iparkamarát kérik fel, hogy az ezzel kapcsolatos feladatokat egységesen lássa el Budapest területén.
A főpolgármesteri hivatal munkatársa a vizsgálat lezárása előtt tájékoztatott, hogy a fővárosi közgyűlés 1996. május 30-án a taxi szolgáltatás helyzetének rendezése érdekében észült előterjesztést megtárgyalta, melynek keretében a következő határozatokat hozta:
1.	A taxi szolgáltatás sajátos szempontjaira figyelemmel, a fővárosban az önkormányzati tulajdonban lévő közterületeken működő taxiállomásokra vonatkozó önkormányzati rendeleti szabályozás lehetőségét meg kell vizsgálni és a tervezetet el kell készíteni. A rendeleti szabályozás térjen ki a taxiállomások üzemeltetésének feltételeire, a taxi szolgáltatásban részt vevő személygépkocsik számának meghatározására, az üzemeltetést ellátó szervezeti rendszer kialakítására és a taxiállomás használatának ellenőrzésére.
2.	A fővárosi közgyűlés kezdeményezi az ellenőrzési jogosultsággal rendelkező szervek összehangolt és folyamatos ellenőrzési tevékenységét a taxi szolgáltatás területén mutatkozó rendellenességek feltárása és megszüntetése érdekében.
3.	A közgyűlés a személytaxi szolgáltatás viteldíjaival kapcsolatban egyetért a legmagasabb hatósági ár alkalmazásának bevezetésével. Ennek megfelelően szükségesnek tartja a törvényi felhatalmazás alapján az árak megállapításáról szóló 1990. évi LXXXVII. törvény mellékletének megfelelő módosítását úgy, hogy a hatósági ár megállapítója a megyei (fővárosi) önkormányzat képviselő-testülete.

Az érintett alkotmányos jogok

Az Alkotmány 9.§ (2) bekezdése kimondja: "A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát."
A vizsgálat megállapította, hogy a fenti alkotmányos elv, panaszos és számos taxi engedélyes vállalkozó esetében sérül, mivel minden kötelezettségük teljesítése ellenére a kialakult helyzet miatt vállalkozásuk gyakorlása rendszeresen akadályba ütközik, az akadály elhárítása csak megfelelő szabályozással és intézményes fellépéssel orvosolható.

Ajánlások

Az 1993. évi LIX. törvény 20.§ (1) bekezdése alapján a következő ajánlásokat teszem:
a/	A fővárosi közgyűlés - határozatának megfelelően - a lehető legrövidebb időn belül alkosson rendeletet az önkormányzati tulajdonban lévő közterületeken működő taxiállomásokra vonatkozóan. A rendeleti szabályozásban térjen ki taxiállomások üzemeltetésének feltételeire, a taxi szolgáltatásban résztvevőkkel szembeni követelmények meghatározására, az üzemeltetést ellátó szervezeti rendszer kialakítására és a taxiállomás használatának ellenőrzésére.
b/	Kezdeményezze a különböző ellenőrzési jogosultsággal rendelkező szervek összehangolt és folyamatos ellenőrzési tevékenységét a taxi szolgáltatás területén mutatkozó rendellenességek feltárása és megszüntetése érdekében.
c/	A személytaxi szolgáltatás viteldíjával kapcsolatban kezdeményezze a közgyűlés az árak megállapításáról szóló törvény módosítását úgy, hogy a hatósági ár megállapítója a fővárosi önkormányzat képviselő-testülete legyen.

Budapest, 1996. július 22.

Dr. Polt Péter