OBH 1461/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

R.L. budapesti lakos 1995. október 11. napján panasszal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához. Beadványában sérelmezte, hogy a Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága által hozott Kf.I. 25631/1994/5. számon, és 1995. március 6-án kelt ítéletében foglalt kötelezést - miszerint az OKKH "22-7004385-75779/4-1993. sz. határozatát hatályon kívül helyezi, az alperest új eljárásra és új határozat hozatalára kötelezi" - az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal nem hajtotta végre.
Mivel a rendelkezésemre álló információk alapján alkotmányos visszásságra lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el és 1996. február 28-án megkerestem az OKKH elnökét és kértem az ügy tisztázása érdekében soron kívüli nyilatkozatát, hogy 
- az OKKH eleget tett-e a Legfelsőbb Bíróság hivatkozott számú ítéletében foglalt kötelezésnek;
- ha az OKKH az új eljárást még nem folytatta le, úgy ennek indokáról, és az ügyben  képviselt álláspontjáról és a tervezett intézkedésről is tájékoztasson.

Megállapított tényállás

Panaszos 1992. július 22-én kárpótlás iránti kérelmet terjesztett elő az OKKH-nál szovjet hadifogságban és a munkaszolgálatban töltött idő alatti szabadságának politikai okból jogtalanul történt megfosztása miatt őt megillető kárpótlás céljából.
A hivatal - panaszos részére 1993. május 13. napján hozott - határozatában a szabadságelvonás idejét 206 napbah és a kárpótlás összegét 77.000 Ft-ban állapította meg. A közigazgatási határozat ellen panaszos keresetet nyújtott be. Az eljáró Fővárosi Bíróság 5.K.31758/1993/8. sz. ítéletével a közigazgatási határozatot megváltoztatta, kötelezte az OKKH-t, hogy az ítélet jogerőre emelkedését követő 15 napon belül jelölje ki a kárpótlási jegy kiadására feljogosított pénzintézetet és hívja fel az ítéletben 26 hónap alapulvételével megállapított 286.000 Ft eredendő kárpótlás jegy kiadására.
A Fővárosi Bíróság említett számú ítélete ellen az OKKH által benyújtott fellebbezést a Legfelsőbb Bíróság Kf.I.25631/1994/5. számú, 1995. március 6-án kelt és az OKKH címére 1995. május hó 4. napján kézbesített ítéletével bírálta el. A Legfelsőbb Bíróság az első fokú bíróság ítéletét megváltoztatja és az alperes 22-7004385-75779/46/1993. sz. határozatát hatályon kívül helyezi, az alperest új eljárásra és új határozat hozatalára kötelezi. A Legfelsőbb Bíróság említett számú ítéletének indokolásában rámutatott, hogy "Az új eljárás során az alperes az Alkotmánybíróság határozatának figyelembevételével köteles megállapítani a felperesnek járó kárpótlás összegét."
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának az ügyben történt megkeresésére az OKKH elnöke 1996. április 18-án kelt levelében a hivatal "hallgatását" azzal indokolta, hogy "Az Alkotmánybíróság határozata nem tartalmaz utalást arra nézve, hogy mely munkaszolgálatos sérelmek után jár kárpótlás. Erről a megalkotandó új kárpótlási törvénynek kell rendelkeznie. Mivel az Országgyűlés az alkotmánybírósági határozatban megjelölt 1995. szeptember 30-i időpontig törvényalkotási kötelezettségének nem tett eleget, így az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal sem hozhatott az ügyben új határozatot." Az OKKH elnöke egyebekben arról is tájékoztatja az országgyűlési biztost, hogy "Amennyiben az Országgyűlés az új kárpótlási törvény megalkotja, úgy a hivatal a Legfelsőbb Bíróság ítéletében foglalt új eljárás lefolytatása és új határozat hozatala iránti kötelezettségének soron kívül eleget tesz."
Az eljárás mielőbbi befejezése érdekében többszöri, rövid úton történt sürgetésünkre a hivatal az ügyet 1996. július 15-én kelt és 23-4385-75799/22-1996. számú helyt adó határozattal zárta le, s a panaszos részére - a törvénysértő és igazságtalan szabadságelvonásban töltött 44 hónap figyelembevételével - 1992. január 1-től kezdődően életjáradékot állapított meg, s ennek 30 napon belüli folyósítása érdekében megkereste az illetékes nyugdíjfolyósító igazgatóságot.

Jogszabályi háttér

1992. évi XXXII. törvény:
1.§ Kárpótlás illeti meg e törvényben meghatározott esetekben azokat a személyeket, illetőleg hozzátartozóikat, akiket 1939. március 11. és 1989. október 23. között az életüktől vagy szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak.
3.§ (1) A 6-8.§-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért:
c/ munkaszolgálat;
4.§ Kárpótlásra az a sérelmet szenvedett jogosult:
a/ aki magyar állampolgár;
7.§ (1) A havi életjáradékot úgy kell kiszámítani, hogy a szabadságelvonás idejét el kell osztani a mellékletben meghatározott várható élettartammal és az így kapott számot meg kell szorozni az alapösszeggel.
14.§ E törvény alapján benyújtott kárpótlási kérelmek elbírálására az 1991. évi XXV. törvény 10-12.§-ában foglaltak az irányadók, a következő eltérésekkel:
a/ a jogosult e törvény hatálybalépését, illetve az elítélését törvénysértővé vagy semmissé nyilvánító jogerős bírósági határozat kézbesítését követő 4 hónapon belül az állandó lakóhelye szerint illetékes megyei (fővárosi) kárrendezési hivatalhoz, vagy az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz nyújthatja be a kárpótlás iránti kérelmét; a kárpótlás iránti kérelmeket első fokon az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal bírálja el;
Az Alkotmánybíróság 1/1995. (II.8.) AB határozata 3. és 4. pontja:
3. Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló, módosított 1992. évi XXXII. törvény 3.§ (1) bekezdés c/ pontjának "közvetlenül a harcoló alakulat kötelékében teljesített" szövegrésze; a 3.§ (1) bekezdés d/ és e/ pontja, továbbá 9.§ e/ és f/ pontja alkotmányellenes, ezért e rendelkezéseket megsemmisíti. 
A törvény 3.§ (1) bekezdés c/ pontja a következő szöveggel marad hatályban:
[3.§ (1) A 6-8.§-ban meghatározott kárpótlás jár a személyes szabadságot súlyosan, 30 napot meghaladóan korlátozó következő sérelmekért:]
"c/ munkaszolgálat;"
4. A törvény 3.§ (1) bekezdés c/ pontjának megsemmisített szövegrésze visszamenőlegesen, 1992. július 2. - a törvény hatálybalépésének - napjával, a további megsemmisített rendelkezések pedig azon a napon vesztik hatályukat, amikor hatályba lép az e rendelkezéseket is újraalkotó külön, vagy a határozat 5. pontja szerinti törvény.
Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló - többször módosított - 1957. évi IV. törvény:
60.§ Ha ez a fejezet másként nem rendelkezik, az itt szabályozott eljárásokban a II-IV. fejezet rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.
72.§ (1) Az ügyfél, illetőleg a törvényes érdekeiben sérelmet szenvedett fél jogszabálysértésre hivatkozva - ha törvény erről eltérően nem rendelkezik - , az államigazgatási ügy érdemében hozott határozat felülvizsgálatát a határozat közlésétől számított harminc napon belül keresettel kérheti a bíróságtól.
73.§ (1) A bíróság az államigazgatási határozatot jogszabálysértés megállapítása esetén hatályon kívül helyezi és - szükség esetén - a közigazgatási szervet új eljárásra kötelezi. Törvény úgy rendelkezhet, hogy a bíróság az államigazgatási határozatot megváltoztathatja.
(2) Ha a bíróság az ügy érdemében határozott, a közigazgatási szervnél ugyanabban az ügyben azonos tényállás mellett nincs helye új eljárásnak.
(3) A közigazgatási szervet a bírósági ítélet rendelkezései és indokolása köti, annak tartalmát a megismételt eljárás és a határozathozatal során köteles figyelembe venni.
1991. évi XXV. törvény:
12.§ (5) A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy
a/ az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat.

A vizsgálat megállapításai

az OKKH jogi álláspontja szerint "Mivel az Országgyűlés az alkotmánybírósági határozatban megjelölt 1995. szeptember 30-i időpontig törvényalkotási kötelezettségének nem tett eleget, így az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal sem hozhatott az ügyben új határozatot." Ez a jogi álláspont nem veszi figyelembe az 1991. évi XXV. törvény 12.§ a/ pontja és az 1992. évi XXXII. törvény 14.§ a/ pontjának rendelkezéseit, mely a szabályok összevetéséből kitűnik, hogy a jelen kárpótlási ügy említett szakában az ügyintézési határidő hat hónap, melyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat. A kárpótlási hivatal a 81 éves panaszos ügyének intézése során a hatályos jogszabályok által előírt ügyintézési határidőt lényegesen túllépte. A hivatal a panaszos ügyében már 1995 májusában lefolytathatta volna az új eljárást, meghozhatta volna az új határozatot a Legfelsőbb Bíróság ítéletének ismeretében. Legkésőbb azonban 1995. november 4-ig le kellett volna folytatnia az új eljárást és meg kellett volna hoznia az új határozatot, ugyanis az ezt követő naptól kezdve mulasztást követett el a határidő be nem tartása miatt, sőt az ügyintézési határidő meghosszabbítása iránt sem intézkedett.
Az OKKH jogi álláspontja szerint "Az Alkotmánybíróság határozata nem tartalmaz utalást arra nézve, hogy mely munkaszolgálatos sérelmek után jár kárpótlás. Erről a megalkotandó új kárpótlási törvénynek kell rendelkeznie." Az idézett állítás ellentétes az 1/1995. (II.8.) AB határozat 3. pontjában foglaltakkal. Ugyanis az AB határozat pontosan leírja, hogy az 1992. évi XXXII. törvény 3.§ (1) bekezdés c/ pontjából mely szövegrészt helyez hatályon kívül és azt is, hogy milyen szövegrész marad hatályban. A hatályon kívül nem helyezett szövegrész c/ "munkaszolgálat". Ez pedig a magyar nyelv általánosan használt szabályai szerint: az összes munkaszolgálatost jelenti, szűkítő jelzővel történő megkülönböztetés nélkül. Álláspontom szerint a hivatalnak jelen ügyben 1995. február 8. napjától kötelessége volt az AB határozatában foglaltaknak megfelelően alkalmazni a törvény 3.§ (1) bek. c/ pontját. A hivatal ezt nem tette.
Az OKKH álláspontja szerint: "Amennyiben az Országgyűlés az új kárpótlási törvényt megalkotja, úgy a hivatal a Legfelsőbb Bíróság ítéletében foglalt új eljárás lefolytatására és új határozat hozatala iránti kötelezettségének soron kívül eleget tesz." A helyes álláspontot az Áe. 73.§ (3) bek. rögzíti, midőn kimondja: "Az államigazgatási szervezet a bírósági ítélet rendelkezései és indokolása köti, annak tartalmát a megismételt eljárás és a határozathozatal során köteles figyelembe venni." E szerint az OKKH, mint államigazgatási szerv, köteles a bíróság ítéletének rendelkezése és annak indokolásában foglaltak figyelembevételével a megismételt eljárást lefolytatni és új határozatot hozni a nélkül is, hogy feltételként szabhatná, hogy azt csak akkor tesz,  "amennyiben az Országgyűlés az új kárpótlási törvényt megalkotja..."

Érintett alkotmányos jogok

Az Alkotmány 2.§ (1) bek. kimondja: "A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam."
Az idézett rendelkezésben megfogalmazott jogállamiság és jogbiztonság elvét sértette a hivatal az idézett eljárási szabályok megtartásának mellőzésével.
Mint az Alkotmánybíróság a 11/1992. (III.5.) AB határozatában rámutatott: "A jogállamiság és a jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága szempontjából. Csak a formalizált eljárás szabályainak közvetítésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működik alkotmányosan a jogszolgáltatás."
Az Alkotmány 77.§ (2) bekezdése kimondja:
"Az Alkotmány és az alkotmányos jogszabályok a társadalom valamennyi szervezetére, minden állami szervre és az állampolgárra egyaránt kötelezőek."
A hivatal az Alkotmány idézett konkrét rendelkezéseinek sérelmét azzal idézte elő, hogy az alkotmányosan meghozott jogszabályok végrehajtását általa önkényesen megállapított feltételhez kötötte: "Amennyiben az Országgyűlés az új kárpótlási törvényt megalkotja..."
Az OKKH mulasztásával mind anyagi, mind az idézett eljárási szabályokat megsértette, ezzel alkotmányos visszásságot idézett elő.

Tekintettel arra, hogy az OKKH ezen konkrét ügyben 1996. július 15. napján már határozatot hozott 75779 ügyszámon, s életjáradékot állapított meg panaszos részére - ezzel az általa előidézett alkotmányos visszásságot saját hatáskörében megszüntette - ezért ajánlást nem teszek.

Budapest, 1996. szeptember 30.

Gönczöl Katalin