OBH 630/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

Dr. A. M. jordán állampolgárságú orvos 1995. szeptember 15-én panasszal élt az Országgyűlési Biztos Hivatalánál, melyben kifogásolta a Magyar Orvosi Kamara eljárását az Orvosok Országos Nyilvántartásába való felvételi kérelme tárgyában.

A vizsgálatot 1995. szeptember 20-án megindítottam, egyidejűleg megkerestem a MOK Elnökét tekintettel arra, hogy a rendelkezésre álló információk alkotmányos visszásság fennállására engedtek következtetni. 

A megkeresésben tájékoztatást kértem a MOK döntésének körülményeiről, a nemleges javaslat megszületésének indokairól, egyidejűleg iratok megküldését indítványoztam.
Tekintettel arra, hogy 1995. október közepéig visszajelzés nem érkezett, 1995. október 18-ra a helyszini személyes vizsgálat elrendeléséről intézkedtem.

A munkatársaim az előre egyeztetett időpontban megjelentek, s ott megtekintették a rendelkezésükre bocsátott iratanyagot. A helyszini vizsgálaton részt vett a MOK Nyilvántartási Bizottságának Elnöke, valamint a MOK jogi képviselője is. 

A megállapított tényállás

Panaszos a DOTE-n szerzett általános orvosi diplomát 1993-ban. 
Jordán állampolgár, állandó letelepedési engedéllyel és lakhellyel rendelkezik  Magyarországon, magyar élettársától egy kiskorú gyermeke született.  1993. októbertől 1994. május 31-ig a DOTE Sebészeti Klinikáján gyakornokként dolgozott.

Panaszos 1994. június 1-én segédorvosként ideiglenesen helyezkedett el a balassagyarmati Dr. Kennessey Albert Kórház Sebészeti Osztályán. Ezt követően panaszos több ízben fordult a Magyar Orvosi Kamarához,  hogy az Orvosok Országos Nyilvántartásába felvegyék. A Nógrád Megyei Munkaügyi Központ 1994. június 7. napjától 1995. május 31-ig munkavállalási engedélyt állított ki panaszos részére, tekintettel arra, hogy vele szemben kizáró ok nem állott fenn és a munkavállalás engedélyezése a foglalkoztatáspolitikai szempontok figyelembevételével indokolt volt. 

Panaszos a nyilvántartásba vétel iránti kérelmeiben előbb arra hivatkozott, hogy Magyarországon kíván letelepedni, majd később kifejezte az irányú készségét, hogy a szakvizsga letétele után visszatér hazájába és addig vegyék legalább Nyilvántartásba. Az iratok között olyan beadvány is fellelhető, amelyben a Népjóléti minisztertől azt kérik, hogy a szakképesítés megszerzésének időtartamáig az Orvosi Nyilvántartásba való felvétel mellőzésével tölthessen be orvosi munkakört. 
A panaszos, mivel Nyilvántartásba vétele nem történt meg kénytelen volt megválni a balassagyarmati kórháztól.

Az iratokból mergállapítható, hogy a balassagyarmati kórház vezetése a Magyar Orvosi Kamara területi szervezete, továbbá Balassagyarmat Város polgármestere egyaránt támogatta nevezett nyilvántartásba vételét, részben szakmai megfelelőségére, részben azonban a kórházban megnyilvánuló súlyos és másként megoldhatatlan orvoshiányra hivatkozással. 

Az ügy jogszabályi háttere

A külföldiek munkavállalására a 7/1991.(X.17.) MÜM sz. rendelet 3. §, 6. §, továbbá az 1981. évi I. törvény 42., 43. §-ai vonatkoznak. Az említett jogszabályhelyek alapján panaszos jogosult Magyarországon munkát vállalni, rávonatkozóan kizáró okok nincsenek, az erről szóló alakszerű határozatot a Munkaügyi Központ meghozta.

Az 1994. évi XXVIII. törvény a Magyar Orvosi Kamaráról rendezi a Kamarai jogosultságokat és kötelezettségeket. A 2. § i) pontja alapján a Kamara egyetértési jogot gyakorol a külföldi orvosoknak az Orvosok Országos Nyilvántartási kérelme feletti döntéseknél. 

A 11/1972. évi (VI.30) EüM rendelet az egészségügyi dolgozók rendtartásáról szabályozza a Nyilvántartásba vétel feltételeit. Az 1. § (1) bek. alapján orvosi munkakörbe csak azt szabad alkalmazni, akit az Orvosok Országos Nyilvántartásába felvettek. 

Ugyanezen rendelet 1. § (3) bek. kimondja, hogy a munkába lépés napjától számított 90 napon belül kötelesek az újonnan végzett hallgatók munkáltatójuknál az Orvosok Országos Nyilvántartásába történt felvételüket igazolni. A 2. § (3) bek. szerint külföldi állampolgárnak a Nyilvántartásba való felvételét a Magyar Orvosi Kamarával egyetértésben a népjóléti miniszter engedélyezi. 

Dr. Karlinger Kinga a Magyar Orvosi Kamara titkára 1995. január 5-én kiadott egy tájékoztatást (Magyar Orvos-ban történő megjelentetése) mely szerint külföldi állampolgárságú orvos nyilvántartásba vételi kérelmével akkor foglalkozik a Kamara, ha a kérelem tartalmazza

- személyi adatokat,
- magyar, illetve honosított diploma másolatát,
- a Haynal Imre Egészségtudományi Egyetemen letett vizsga másolatát,
- az alkalmazni kívánó nyilatkozatát annak okáról, hogy a meghírdetett állást miért nem tudták 	betölteni,
- nyilatkozat arról, hogy a foglalkoztatás milyen forrásból és mennyiért történik,
- a helyi orvosi kamara javaslata.

A Magyar Orvosi Kamara Alapszabálya 35. § e) pontja megnevezi a Nyilvántartási Bizottságot, ám annak feladatkörével, eljárási szabályaival a továbbiakban nem foglalkozik.

Az 1957. évi IV. törvény az államigazgatási eljárásról szabályozza általában az államigazgatási határozat kellékeit és a jogorvoslati lehetőségeket. Eszerint  a 42. § (1) és (2) bek., a 43. § (2) bek. és a 61. § (2) bek. előírja, hogy a határozatnak tartalmaznia kell: 
-a szerv megnevezését, az ügyfél nevét, lakóhelyét, székhelyét, tárgyát, ügyintéző 	megnevezését,
- a rendelkező részben a döntés, a fellebbezés és a bírósági felülvizsgálati lehetőségről való 	tájékoztatást,
- az indokolásban a tényállást, az annak alapján elfogadott bizonyítékokat, az eljárt 	szakhatóságok megnevezését és azokat a jogszabályokat, mely alapján a 	határozathozatal történt.

A 61. § és 72. § alapján az ügyfél az ügy érdemében hozott elsőfokú határozat ellen fellebbezhet. Az általános szabályok szerint a másodfokú közigazgatási határozat ellen a további jogorvoslati út a bírósági felülvizsgálat.

Jelen ügy tárgya a bírósági felülvizsgálat lehetősége alól nincs kizárva.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat során a következő lényeges megállapításokat tettem.

1. Dr. A.M. jordán állampolgárságú orvos Nyilvántartási ügyében az 1994. november 14-én a Minisztériumhoz érkezett első, majd azt követő további kérelmei nyomán a jogszabályoknak megfelelő alakszerű határozat a mai napig nem született.

2. A Nyilvántartási Bizottság a kérelmet többször napirendre tűzte (1994.07.12., 1994.08.09. és 1994.12.08.) és nemleges határozatot hozott, amelyről a kérelmezőt értesítették.

3. A Nyilvántartási Bizottság ülésein jegyzőkönyv nem született. Az egyetértési jog gyakorlása helyett tartalmilag elutasító, ám  formai kellékekkel nem rendelkező határozatokat hoztak.

4. Az ügy vizsgálata során kiderült, hogy általános gyakorlatról van szó, amelyekben az említett hiányosságok és problémák ugyanúgy előfordulnak.A balassagyarmati kórház esetében a kórház igazgatója 1994. november 14-én több külföldi orvos Nyilvántartásba való felvétele ügyében kérte a MOK egyetértését és az öt személyből csupán egynél volt igenlő a Nyilvántartási Bizottság döntése.

5. A panaszost az ügy folyamán senki nem tájékoztatta arról, hogy ügyében milyen jogorvoslati lehetőség áll fenn és ezt hogyan kell igénybe vennie. 

6. A külföldi állampolgárok tekintetében a minisztérium és a MOK gyakorlata nyilvánvalóan jogszabályellenes, lényegében a Magyar Orvosi Kamara hozza az ügydöntő határozatot a már említett alakszerűségek nélkül. A vizsgálat során annak sem bukkantunk nyomára, hogy miként van szabályozva a kérelmek és mellékleteiknek a felterjesztése a minisztériumba és azok visszakerülése a MOK-hoz. 

A vizsgálat során felvett jegyzőkönyv tanúsága szerint a Magyar Orvosi Kamara egyetértene egy olyan jogszabályi változással, mely szerint az orvosi Nyilvántartásba való felvételről a MOK önállóan döntene és a miniszter jogorvoslati fórumként szerepelne. 

7. A Magyar Orvosi Kamarában felvett jegyzőkönyv tanúsága szerint a Nyilvántartási Bizottság azért nem támogatja külföldi állampolgár orvosnak a Nyilvántartásba történő felvételét, mert a külföldiek alkalmazásának "mértéke betelt". A Nyilvántartási Bizottság hivatkozik arra is, hogy a hazai orvosegyetemek hallgatói felkérték a Kamarát "hogy az elhelyezkedési nehézségek miatt nem magyar állampolgárságú orvosok részére - nemzetiségi hovatartozástól függetlenül - a munkalehetőségeket ne engedélyezze". Ugyanakkor  sem jogszabály, sem pedig az Orvosi Kamara által kiadott hivatalos dokumentum nem utal arra, hogy külföldi orvosok alkalmazásra nem kerülhetnek. Éppen ellenkezőleg a jogszabályok kifejezetten tartalmazzák ezt a lehetőséget és az iratok között elfekvő tájékoztató is csupán arra hívja fel a figyelmet, hogy az állásokat lehetőleg magyar orvosokkal kell betölteni. Jelen esetben azonban ez sem lehett volna akadály, hoszen a balassagyarmati kórház és a területi kamara kifejezetten jelezte, hogy az állást (állásokat) másként, más személlyel nem tudják betölteni.

8. A vizsgálat feltárta, hogy a MOK Nyilvántartási Bizottsága az általa felállított és az 7. pontban részletezett elvhez maga sem tartotta magát, hiszen az 1994. november 14-i balassagyarmati felterjesztésből egy külföldi állampolgárságú, de magyar nemzetiségű orvos, aki egyébként nem magyar egyetemen végzett, a Nyilvántartásba felvett. Ez további diszkriminatív lépésnek tekinthető. 

9. A panaszos több kérelme között van olyan, amely ideiglenes Nyilvántartásba való  felvételét kéri, illetve annak a lehetőségét, hogy szakvizsgái Nyilvántartáson kívüli orvosként dolgozhasson. A kérelmek közül gyakorlatilag ez az egyetlen, amellyel a minisztérium érdemben foglalkozik olymódon azonban, hogy állásfoglalást a terület szabályozatlansága miatt kialakítani nem tud. 

10. A panaszos az 1995. októberi állapot szerint orvosként elhelyezkedni továbbra sem tud. Családja megélhetése, személyes egzisztenciája biztosítva nincs.

Az érintett alkotmányos jogok

Az Országgyűlési Biztos eljárása során a következő alkotmányos jogokat vizsgálta az üggyel kapcsolatban.

1. A Magyar Alkotmány 70/A. § (1) bek.: "A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat bármely megkülönböztetése nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül."

2. A 70/A. § (2) bek.: "Az embereknek az (1) bek. szerint hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti."

3. 70/B. § (1) bek.: A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és foglalkozás szabad megválasztásához. 

4. 57. § (5) bek.: A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet. Az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.
   64. §. A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv felé.

A vizsgálat megállapította, hogy az 1. és 2. ponttal kapcsolatban alkotmányos visszásság áll fenn, mert a panaszost hátrányos megkülönböztetés érte azáltal, hogy bár a jogszabályokban és szabályzatokban meghatározott feltételeknek megfelelt, az Orvosi Nyilvántartásba vételét megtagadták, illetve más külföldi állampolgárt azonos feltételek mellett nyilvántartásba vettek. 

A vizsgálat megállapította, hogy alkotmányos visszásság áll fenn annyiban is, hogy a jogbiztonság és a közigazgatásnak minősülő határozatok előre kiszámíthatósága sérül, ha a megfelelő szintű szabályozás nem biztosítja az Orvosi Kamarába történő felvétel pontos feltételeit. 

Ezzel kapcsolatban szükséges megjegyezni, hogy a MOK-nak, illetve a minisztériumnak elvitathatatlan joga feltételeket előírni az Orvosi Nyilvántartásba történő bevezetéssel összefüggésben. E feltételeket azonban előre meg kell határozni és következetesen alkalmazni.A feltételek természetesen önmagukban sem lehetnek diszkriminatívak. A feltételek előre történő meghatározása ebben az esetben azért nem sértik a mérlegeléshez való jogot, mert az Orvosi Nyilvántartásba való felvétel nem azonos orvosi munkakörben történő alkalmazással. 

A vizsgálati jelentés rá kíván mutatni arra, hogy a jogbiztonság alapvető alkotmányos elv, amely az Alkotmány 2. § (1) bek. alapul. 

A vizsgálat megállapította, hogy a 3. ponttal kapcsolatban önmagában alkotmányos visszásság nem keletkezett.

A vizsgálat megállapította, hogy a 4. ponttal kapcsolatban alkotmányos visszásság áll fenn, mert alakszerű és jogszabályoknak megfelelő határozat hiányában a beadványtevő Alkotmányban biztosított panaszjogát nem gyakorolhatta. Alkotmányos visszásság áll fenn azért is, mert a vonatkozó szabályozás nem biztosítja az alkotmányos elv gyakorlati érvényesülését, hézagos, kialakulatlan. 

Meg kell jegyeznünk, hogy az ügy kapcsán az alkotmányos visszásság felmerülhet az Alkotmány 70/D. §-ával összefüggésben is, melynek  (2) bekezdése kimondja, hogy a testi és lelki egészséghez való jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével biztosítja. Az adott esetben az orvosi munkakörök betöltetlenül hagyásával e jog is veszélybe kerül. 

Az 1993. évi LIX. törvény 20.§ (1) bek. alapján a következő ajánlásokat teszem:

a) A Népjóléti Miniszter a fennálló jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően a Magyar Orvosi Kamara egyetértési joga mellett hozzon alakszerű határozatot dr. A.M. jordán állampolgárságú orvosnak az Orvosi Nyilvántartásba történő felvételi kérelme ügyében, mely alakszerű határozat tartalmazza a döntés indokait és a jogorvoslati lehetőségre történő kioktatást.

b) A Népjóléti Miniszter a Magyar Orvosi Kamara egyetértése mellett írásban szabályozza az Orvosi Nyilvántartásba vétel feltételeit, ennek során legyen tekintettel az Alkotmány 70/A. §-ára is, és e feltételeket tegye közzé. 

c) A Magyar Orvosi Kamara írja elő, hogy illetékes bizottságai közigazgatásinak minősülő határozatait alakszerű módon hozza meg és mindenben tegyen eleget az írásbeliség követelményeinek, a Népjóléti Minisztérium pedig felügyeleti jogkörében ezt ellenőrizze. 

Az 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján a következő jogszabálymódosítást javasolom:

a). A Népjóléti Miniszter módosítsa a 11/1972. (VI.30.)EüM sz. rendelet (2) és (3) bekezdését olymódon, hogy az orvosi Nyilvántartásba vételi eljárás kétfokú legyen és az elsőfokú határozathozatala a Magyar Orvosi Kamara a másodfokú döntés kialakítása pedig a Népjóléti Miniszter hatáskörébe tartozzon és a bírósági út ezt követően nyíljon meg. Javasolom ennek megfelelően kezdeményezni az 1994. évi XXVIII. törvény 2. § i) pontjának módosítását.

Budapest, 1995. november 3.

Dr. Polt Péter

OBH 630/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

1995. szeptember 15. napjától folyamatosan érkeztek panaszok külföldi állampolgárságú orvosok részéről az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, sérelmezve a Magyar Orvosi Kamara és a Népjóléti Minisztérium eljárását a Kamarai tagfelvétel, illetve az Orvosok Országos Nyilvántartásába való felvétellel kapcsolatban.

Az ügyben  az alkotmányos visszásság kiküszöbölése érdekében 1995. november 3-án, majd 1996. február 5-én ajánlást tettem a Népjóléti Miniszter, valamint a MOK Elnöke részére.

A megállapított tényállás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosához 13 külföldi állampolgárságú orvos fordult panaszával, melynek eredményeként a következő ajánlásokkal éltem a Népjóléti Miniszter, valamint a MOK Elnöke részére:

a) A Népjóléti Miniszter a fennálló jogszabályi rendelkezéseknek megfelelően a Magyar Orvosi Kamara egyetértési joga mellett hozzon alakszerű határozatot a Jordán állampolgárságú panaszos orvosnak az Orvosi Nyilvántartásba történő felvételi kérelme ügyében, mely alakszerű határozat tartalmazza a döntés indokait és a jogorvoslati lehetőségre történő kioktatást.

b) A Népjóléti Miniszter a Magyar Orvosi Kamara egyetértése mellett írásban szabályozza az Orvosi Nyilvántartásba vétel feltételeit, ennek során legyen tekintettel az Alkotmány 70/A. §-ára is, és e feltételeket tegye közzé. 

c) A Magyar Orvosi Kamara írja elő, hogy illetékes bizottságai közigazgatásinak minősülő határozatait alakszerű módon hozza meg és mindenben tegyen eleget az írásbeliség követelményeinek, a Népjóléti Minisztérium pedig felügyeleti jogkörében ezt ellenőrizze. 

Az 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján a következő jogszabálymódosítást javasolom:

a). A Népjóléti Miniszter módosítsa a 11/1972. (VI.30.)EüM sz. rendelet (2)  § (3) bekezdését olymódon, hogy az orvosi Nyilvántartásba vételi eljárás kétfokú legyen. Az első fokú határozat hozatala a Magyar Orvosi Kamara, a másodfokú döntés kialakítása pedig a Népjóléti Miniszter hatáskörébe tartozzon és a bírósági út ezt követően nyíljon meg. Javasolom ennek megfelelően kezdeményezni az 1994. évi XXVIII. törvény 2. § i) pontjának módosítását.

[Megjegyzés:  Az egészségügyi dolgozók rendtartásáról szóló 11/1972.(VI.30.) EüM rendelet 1996. évi módosítása folytán a kifogásolt  2.§ (3) bekezdés (4) bekezdésre módosult. Megállapította: 17/1994. (X. 21.) NM rendelet 1. § (1). Számozását módosította: 33/1996. (X. 1.) NM rendelet 1. §].

A Népjóléti Miniszter 1995. december 19-i válaszában közölte, hogy  a jogszabálymódosítást érintő javaslatban leírtakkal kapcsolatos problémákat a minisztérium a Magyar Orvosi Kamara bevonásával megvizsgálja. Ennek során valamennyi érintett szerv megteszi a hatáskörébe tartozó kérdések jogszerű megoldásához szükséges intézkedéseket. Egyidejűleg jelezte, hogy ezek végrehajtása során az ügy tárgyával kapcsolatos jogszabályok, így a Magyar Orvosi Kamaráról szóló 1994. évi XXVIII. törvény, valamint az egészségügyi dolgozók rendtartásáról szóló, többször módosított 11/1972. (VI.30.) EüM rendelet, illetve az Orvosok Országos Nyilvántartásáról szóló 2/1981.(Eü. K.1.) EüM utasítás revíziója is  felmerült, az esetleges módosítás(ok) elvégzésének időigényét is figyelembe kell venni.

A MOK az ajánlással egyetértve közölte, hogy maguk is szükségesnek tartják a nyilvántartásba vételre vonatkozó jogszabályok újrafogalmazását.

1997. január 20-án ismételt megkeresést küldtem a Népjóléti Miniszter részére, melyben jeleztem, hogy a korábbi, fent jelzett jogszabálymódosításokat is kezdeményező ajánlásomat követően történtekről tájékoztatni szíveskedjen, figyelemmel arra, hogy a panaszok továbbra is folyamatosan érkeznek az országgyűlési biztoshoz, illetve helyetteséhez.

1997. március 7-én a népjóléti minisztérium  helyettes államtitkára válaszában a következőkről tájékoztatott:
A külföldi állampolgárságú orvosoknak  Magyarországon az Orvosok Országos Nyilvántartásába való felvétele, illetőleg a Nyilvántartásba való felvétel nélkül, meghatározott ideig egyedi engedéllyel történő foglalkoztatása tárgyában kialakított gyakorlatának felülvizsgálata a népjóléti minisztériumban jelenleg is napirenden szerepel.
Korábbi tájékoztatásra utalva jelzi, hogy a nyilvántartási rendszer átalakítására vonatkozóan a minisztérium jelenleg is tárgyalásokat folytat. Ennek részbeni eredményeként elmondható, hogy a szakorvosi képzésben résztvevő, e célból Magyarországon tartózkodó  azon külföldi állampolgárságú  orvosok esetében, akik a szakképzést  1995. szeptember 1-je előtt jogszerűen megszerezték, - a népjóléti minisztérium és a Magyar Orvosi Kamara között 1996. szeptemberében kialakított álláspont szerint - a MOK nem emel kifogást a tanulmányok  befejezéséig történő ideiglenes nyivántartásba vétel ellen. Ezen megállapodást követően került és kerül sor a szakképzésben résztvevők említett körében a Nyilvántartásba  vételen kívüli, meghatározott ideig (szakvizsga letételéig) történő orvosi tevékenység engedélyezésére.
A problémakör további rendezését teszi lehetővé a készülő egészségügyi törvény, amely az egészségügyi szakképesítéssel rendelkezők, közöttük az orvosok  számára is lehetőséget kíván teremteni az új nyilvántartási rendszerbe történő bekerülésre.

Ezt követően 1997. június  10-én kelt megkeresésben kifogás tárgyává tettem a Népjóléti Miniszter által hozott határozatok ( melyek egyébként az ajánlás eredményeként születtek meg, ti. az országgyűlési biztos vizsgálatát megelőzően külföldi állampolgárságú orvosok esetében a Nyilvántartásba való felvételi kérelem esetén a Miniszter nem hozott alakszerű határozatot  ) indokolásának hiányosságát. 
Panaszosok ügyében hozott határozat indokolása ugyanis álláspontom szerint  nem felel meg annak a követelménynek, hogy az indokolás az érdemi döntés ténybeli és jogi megalapozottságának logikai levezetése. Az ügyben  a közigazgatási határozat meghozatala a Miniszter hatásköre, s így a határozatnak kell tartalmazni a döntés alapjául elfogadott tényállást, azaz, hogy mi a döntéshozatal lényege. A határozat formális, semmit nem állapít meg ( azon túl, hogy a MOK az egyetértési jogot nem gyakorolta ). A határozat indokolása aránytévesztően lerövidített, még annak ismertetése  sem történik meg adott esetben, hogy a betöltetlen állásra tekintettel  miért mellőzte a felvétel engedélyezését, mi az a minisztériumi álláspont, amely a zökkenőmentes betegellátás igénye ellenére az elutasítás mellett dönt. Az elutasító határozat indokolása nem felel meg annak a követelménynek, hogy az indokolás a döntést képező rendelkezés magyarázata.
Fent kifejtettekkel kapcsolatban kértem a Miniszter álláspontjának kifejtését, valamint tájékoztatást kértem, hogy az Orvosok Országos Nyilvántartásba vételével kapcsolatos korábbi ajánlásaim eredményeként  a Minisztérium milyen lépéseket tett, figyelemmel arra, hogy a jogszabálymódosítás tekintetében a Miniszter már korábban ígéretet tett, illetve jelezte, hogy a jogszabálymódosítás folyamatban van.

Mindemellett a MOK nyilatkozatát is kértem, tekintettel arra, hogy román állampolgárságú orvos a MOK eljárását is kifogásolta. Panaszos felvételét kérte  a MOK tagjai sorába. Előzetesen eljárt diplomájának honosítása érdekében, azonban a MOK a Rektori határozatot nem fogadta el alaki kifogások miatt, s így panaszos kamarai tagságot sem tudott szerezni. A  diploma honosítás során hozott újabb Rektori határozat a MOK kifogásolása után megfelelő módon került kiadásra, a felvételi kérelem azonban nem rendeződött kedvezően. Ez annál is inkább elgondolkodtató és kifogásolható, hiszen a diploma honosítási eljárás keretében panaszos 127.500.-Ft összeget fizetett az Egyetem számlájára. Ekkora összeg kifizetésével panaszos joggal bízhatott a kedvező eljárásban, ezért kértem a MOK tagfelvétel tárgyában hozott első és esetleges másodfokú határozatának megküldését.
A Magyar Orvosi Kamara az ügyben még iratanyagot nem küldött, tájékoztatást nem adott.

Ezt követően 1997. július 1-én jelent meg az Alkotmánybíróság 39/1997. (VII.1.) AB határozata. Az Alkotmánybíróság jogszabály alkotmányellenességének utólagos vizsgálatára  és megsemmisítésére irányuló indítvány, valamint alkotmányjogi panasz tárgyában a következő határozatot hozta.

	Az Alkotmánybíróság megállapítja: a Magyar Orvosi Kamaráról szóló 1994. 	évi XXVIII. törvény ( a továbbiakban: Okt. ) 20. § (2) bekezdés b.) pontja és a 	20. § (3) bekezdése alkotmányellenes, ezért azokat 1997. december 31-i 	hatállyal megsemmisíti.

	Alkotmányellenes az Okt. 2. § i) pontjában a "valamint a külföldi orvosoknak 	az Orvosok Országos Nyilvántartásba vételéhez" szövegrész; a 19. § (1) 	bekezdés első tagmondatában a "magyar állampolgár" szövegrész, valamint 	a (3)  bekezdésből a "-ha nemzetközi szerződés előírja, felveszi- azt a nem 	magyar állampolgárt is, aki az (1) bekezdésben meghatározott feltételeknek 	megfelel, valamint" szövegrész.
	Alkotmányellenes továbbá a 11/1972. (VI.30.) EüM rendelet 2. § (1) 	bekezdésében " a magyar állampolgárt" szövegrész, valamint a 2. § (4) 	bekezdése. Az alkotmányellenes rendelkezéseket az Alkotmánybíróság 1997. 	december 31-i hatállyal megsemmisíti.

Az érintett rendelkezések a következő szöveggel maradnak hatályban:

	Okt. 2. § A Magyar Orvosi Kamara (...)
	"i) egyetértési jogot gyakorol a külföldön szerzett orvosi diplomával honosítás 	nélkül, határozott ideig végezhető orvosi tevékenységre irányuló kérelmek 	ügyében,"

	Okt. 19. §
	"(1) A MOK tagja lehet az aki (...)"
	"(3) A MOK  -  kérelmére - tagjai sorába felveheti - állampolgárságára tekintet 	nélkül - azt a kérelmezőt, aki az (1) bekezdés a) pontjában meghatározott 	feltételeknek nem felel meg."

	11/1972. (VI.30.) EüM rendelet 2. §
	"(1) Az orvosok  országos nyilvántartásába - kérelmére - fel kell venni azt, aki 	orvosi képesítését hazai orvostudományi  egyetemen szerzett oklevéllel 	igazolja, és akinél nem áll fenn olyan ok, amely miatt az orvosok országos 	nyilvántartásából törölni kellene."

Az Alkotmánybíróság határozatának megjelenését követően a Népjóléti Minisztérium  a korábbi ajánlások és megkeresések tárgyában utalt a fent  idézett rendelkezésekre. 
Az Alkotmánybíróság határozatának indokolása szerint a munkához és a foglalkozás szabad megválasztásához való jog a Magyar Alkotmány szerint nem állampolgári, hanem emberi jog. A Magyar Orvosi Kamara egyetértési joga az Orvosok Országos Nyilvántartásába való bejegyzéshez, illetve a kamarai tagsági kérelemről való döntésének szabályozása a nem magyar állampolgárságú orvosnak a munka- és a foglakozás szabad megválasztásához való jogát korlátozta.

Az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy az alkotmányellenes helyzet megszüntetésének nem az az egyedüli módja, hogy az Alkotmányba ütköző rendelkezéseket az Alkotmánybíróság megsemmisíti; s ezzel olyan helyzetet teremt, amelyben a külföldi orvosok helyzete a magyar állampolgárokéval azonos lesz. Ez technikailag csak úgy valósítható meg, hogy a jelenleg csak a magyar állampolgár orvosokra vonatkozó rendelkezésekből ezt a szűkítést törölni kell. Lehetséges azonban az alkotmányos követelményeknek megfelelő engedélyezési rendszer kialakítása is a külföldiek számára, s ettől az sem zárja el a jogalkotót, ha az Alkotmánybíróság az alkotmányellenes szabályok megsemmisítésével ezt nem várja meg. Az Alkotmánybíróság mérlegelve a fennálló alapjogsérelem  súlyos voltát, úgy döntött, hogy az alkotmányellenes rendelkezéseket 1997. december 31-ig hatályban tartja. 
Így a jogalkotónak lehetősége nyílik egy alkotmányos engedélyezési rendszer megalkotására. Új szabályozás híján 1998. január 1-jétől a külföldiek helyzete a magyar orvosokéval egyenlő lesz az orvosi nyilvántartásba és a kamarába való felvételt illetően. 

A vizsgálat megállapítása

A 13 külföldi állampolgárságú orvos panasza alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese által 1995. november 3-án és 1996. február 5-én tett megállapításai és ajánlásai egybehangzó megállapításokat tettek a most idézett Alkotmánybírósági határozattal. Az Alkotmánybíróság határozata alapján a most kimondott alkotmányellenes jogszabályok megsemmisítése, illetve a népjóléti minisztérium által tervezett jogszabálymódosítás, valamint új jogszabályok megalkotása a hátrányos megkülönböztetés megszűnését eredményezte, illetve eredményezheti.

A vizsgálati jelentés egy-egy példányát minden panaszos részére  tájékoztatás céljából megküldöm, figyelemmel arra, hogy a korábbi  vizsgálati jelentések megállapításai, valamint az Alkotmánybíróság döntése értelmében az ügyek  további vizsgálatot nem igényelnek és új ajánlást tenni nem szükséges.
Jelen ügyek e vizsgálati jelentéssel való lezárása nem érinti a népjóléti minisztériumban, illetve a Magyar Orvosi Kamarában az 1997. december 31-ig indított, illetve folyamatban lévő ügyekben felmerülő panaszok vizsgálatának kizárását. Az országgyűlési biztos a hasonló panaszok esetén továbbiakban is lefolytatja vizsgálatát, és alkotmányos visszásság felmerülése esetén annak kiküszöbölése érdekében ajánlással él az érintett szervek részére.

Budapest, 1997. augusztus 25.                

Dr. Polt  Péter