OBH 585/1995.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

Ügyei vitelében korlátozott panaszos nevében országgyűlési képviselő nyújtott be panaszt az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, sérelmezve, hogy a nehéz helyzetben lévő panaszos helyzetét kihasználva, ügyvéd közreműködésével ingatlanát eladták, ezáltal panaszos hajléktalanná vált.

A vizsgálat a tulajdonhoz való jog, valamint a szociális biztonsághoz való jog sérelmének gyanúja miatt 1995. szeptemberében megindult, az ügyben tájékoztatást és iratanyagot kértem az Önkormányzattól, a Földhivataltól, az Ügyvédi Kamara elnökétől, valamint a Rendőrkapitányságtól.

A megállapított tényállás

Panaszos Bp. IV.kerületi címen bérlőtársként lakott nagyapjával, annak elhalálozásáig, 1992-ig. Ezt követően panaszos támasz nélkül maradt, közelben lakó szüleire nem számíthatott, lévén, hogy ők  is fogyatékos emberek. Panaszos egyébként támogatói segítségével a BKV-nál udvari segédmunkási feladatot kapott, így a panasz benyújtásakor még tartós munkaviszonnyal rendelkezett. Időközben panaszos a korábbi bérlakást személyi segítséggel megvásárolta, ez a vétel rendben meg is történt. A lakás rezsije, a részletfizetés és a közös költség fizetése nagyon nagy terhet jelentett, azonban a szomszédok a pénzt beosztották helyette. Így a lakás tehermentes volt.
Panaszos egyik pillanatról a másikra megváltozott, kerülte a szomszédokat, félelem látszott rajta. Lakásába idegen emberek költöztek. Az országgyűlési képviselő beadványában ismertette a lakásba költöző személy, valamint közölte az adásvételi szerződés megkötésében közreműködő ügyvéd nevét.
A beköltözést követően panaszost a lakásból kidobták, a vételárból egyetlen fillért sem kapott, így panaszos hajléktalanná vált. Ezzel egyidőben a lakásba beköltöző személy megvásárolta panaszos szüleinek lakását is, azok is hajléktalanná váltak.
Panaszos korábbi gyógypedagógus nevelője az ügyvéd ellen panasszal élt, azonban a panasz benyújtásakor választ még nem kapott.
A beadvány arra is kitér, hogy álláspontja szerint vizsgálandó az önkormányzat gyámhatósának eljárása is

Az eljárás során megkeresett szervek a következő információt szolgáltatták.
A Rendőrhatóság panaszos tartózkodási helyét nem tudta megállapítani, közölte, hogy panaszos ismeretlen helyre távozott. (Időközben panaszos volt gyógypedagógusa tájékoztatott, hogy panaszos nála jelentkezett, levelezési címet az Ő lakcímén jelölte meg.)

A Földhivatal által küldött iratanyag valóban megerősítette, hogy a lakásba beköltöző személy azonos az ingatlan vevőjével, valamint megállapítható volt a közreműködő ügyvéd is, akinek személyét a beadványban már jelezte a beadványt szerkesztő Képviselő.

Az Ügyvédi Kamara közölte, hogy az ügyvéd ellen indult vizsgálati eljárás befejeződött, a fegyelmi megbízott a fegyelmi eljárás elrendelését fogja indítványozni.
Ezt követően  az Ügyvédi Kamara Elnöke  tájékoztatott, hogy a fegyelmi megbízott az ügyvéd elleni panasz ügyben elkészítette az összefoglaló jelentést, mely tartalmazza, hogy a panaszolt ügyvég egyrendbeli, szándékosan elkövetett fegyelmi vétséget valósított meg, ezért indítványozza a fegyelmi eljárás elrendelését. 

Az Önkormányzat Jegyzője jelezte, hogy az 1992-ben indult gondnokság alá helyezés iránti pert a bíróság az igazságügyi szakértő véleményére figyelemmel megszüntette. Panaszos tartózkodási helyét nem ismerik. Amennyiben panaszost és szüleit megtalálják, az adásvételi szerződés birtokában, újabb orvos szakértői vélemény beszerzése után, ha nevezettek ügyeik viteléhez szükséges belátási képességgel nem rendelkeznek, szerződés semmisségének megállapítása iránt pert indíthatnak az illetékes bíróságon, feltéve, ha a gyámhatóság illetékessége továbbra is fennáll.
Tekintettel arra, hogy az 1992-ben indult gondnokság alá helyezés iránti per megszüntetésének körülményéről nem volt információnk, ezért további iratbekérés után sikerült tisztázni, hogy ellentmondásos orvos szakértői vélemény ellenére a perben a gyámhatóság képviselője a kereseti kérelemtől elállt, kérte a per megszüntetését. Ennek következtében panaszos elesett attól védelemtől, mely ,az életben előforduló, nem mindennapi jogügyletek megkötésében felmerülő jogvédelmet, érdekvédelmet jelenthette volna.

1995. november 6-án kelt tájékoztatásban a Polgármesteri Hivatal információit az alábbiakban közölte: Panaszos lakcíme Bp. IV. kerületben van, pontos utca, házszám meghatározással, itt azonban nem lakik, tartózkodási helye Budapest XV. kerület területe.
Panaszost munkahelyén találták, a BKV. IV. kerületi kihelyezett egységénél. Szüleivel nem tartotta a kapcsolatot lakásának eladása óta, velük véletlenül találkozott a villamoson, így tudta meg, hogy szülei akkor albérletben laktak. Panaszos ekkor elmondta, hogy egy munkatársánál lakik, a pontos címet azonban nem tudja. A gyámhatóság panaszost először a lakáseladás után keletkezett és fennálló lakcímen kereste, ahol azonban más tulajdonos lakik, nem ismerik panaszost, de nem ismerte panaszost az előző tulajdonos sem. A gyámhatóság tudomására jutott, hogy panaszos ügyében eljáró ügyvéd más hasonló jogügyleteknél is közreműködött.
Panaszos ügyétől független két másik ügy kapcsán a  Gyámhatóság észrevételeit az alábbiakban foglalta össze:
-az eladó mindig ügyeinek vitelében gátolt, fogyatékos személy,
-egyikükben sem merült fel korábban oly mértékben a lakás eladásának gondolata,    hogy hirdesse, széles körben publikálja,
-a vevők nem tekintik meg a lakást a vásárlás előtt,
-a szerződés mindkét esetben panaszos ügyében is eljáró ügyvéd közreműködésével bonyolódik, igen rövid idő alatt,
-  károsult személyek nem kapják meg a vételárat, állítják továbbá, hogy a szerződés aláírásakor az ügyvéd bent tartózkodik az irodában, ezt látnia kellett, 
-mindkét esetben meghatározott személyek közreműködnek a jogügylet lebonyolításában, akik a reklamáláskor fenyegetőznek,
-az így megszerzett lakásokat napokon belül értékesítik, 
-egy bizonyos név a hivatkozott két ügyön kívül panaszos ügyében is szerepel, 
-két személy felváltva használja a szerződésekben egymás személyi adatait,
-az egyik közreműködő három fél a személyi igazolvány számot használ, a lakcímek nem felelnek meg a valóságnak.
Az ügy további felderítése a Gyámhatóság hatáskörét meghaladja, ezért egyidejűleg jelzéssel élnek a kerületi ügyészség vezetőjéhez.
Végezetül közlik, hogy panaszos gondnokság alá helyezési ügyében az idegszakorvos javaslatára, panaszos érdekében is megindítják egyrészt  a gondnokság alá helyezési, másrészt a szerződés semmisségének megállapítása iránti pert.

1995. december 15-én az Ügyvédi Kamara közölte, hogy az ügyvédet a fegyelmi bizottság - nem jogerős határozatával - az ügyvédi tevékenység gyakorlása alól ideiglenesen felfüggesztette. Ismételt megkeresésemre, 1997. június 6-án az Ügyvédi Kamara a következőről tájékoztatott: A Budapesti Ügyvédi Kamara Fegyelmi Tanácsa  1997. május 20. napján megtartott tárgyaláson hozott határozatával az ügyvédet kizárás fegyelmi büntetéssel sújtotta, és az ügyvédi tevékenység gyakorlása alól ezen határozatra figyelemmel  felfüggesztette. További érdeklődésemre közölték, hogy az első fokú határozatot az ügyvéd megfellebbezte, jelenleg az Országos Kamara előtt folyik az eljárás. 

1997. május 21-én kelt újabb érdeklődésre 1997. június 9-én kelt válaszában az Önkormányzat Jegyzője közölte, hogy panaszost a bíróság 1996. június 13-án jogerőssé vált ítéletében cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezte, részére hivatásos gondnokot rendeltek. A gondnok lakcímét egyezően jelölte meg panaszos szüleinek korábbi lakcímével, valamint megjegyezte, hogy a gondnok lakásának korábbi tulajdonosa az a személy, aki 1995. április 24-én panaszostól, vételár megfizetése nélkül a lakást megvette. (Telefoni érdeklődésemre a jegyző 1997. szeptember 18-án érkezett válaszában közölte, hogy a gondnok lakcímének közlésekor elírás történt, amelyért elnézést kér. Panaszos gondnokoltat a jelzett lakcímre a  lakását megvásárló vevő jelentette be.)
A Gyámhatóság közölte még, hogy panaszos lakcíme  szerinti lakásban panaszos soha nem lakott,  sem albérlői, sem bérlői minőségben, sem tulajdonosként. A lakás tényleges tulajdonosa panaszos  lakcímét megszüntette, így tudomásuk szerint panaszos bejelentett lakcímmel nem rendelkezik. Panaszos jelenleg is albérletben lakik Bp. XV. kerületben, pontos címét nem ismerik.
Panaszos Bp. IV.ker. lakásának eladásával kapcsolatos, a szerződés érvénytelenségének megállapítása iránti perben a bíróság  ítéletében keresetüket elutasította. 

Az ügy jogszabályi háttere

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről  
A korlátozott cselekvőképesség
13. § (1) Korlátozottan cselekvőképes az a nagykorú is, akit a bíróság ilyen hatállyal gondnokság alá helyezett.
(2) Cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége – elmebeli állapota, szellemi fogyatkozása vagy valamilyen kóros szenvedélye miatt – tartósan vagy időszakonként visszatérően nagymértékben csökkent.
1952. évi III. törvény a polgári perrendtartásról
Gondnokság alá helyezés kereset alapján

304. §
(2) A gondnokság alá helyezésre irányuló perre – a 277. § (2) bekezdése, a 285. §, a 288. § (2) bekezdése és a 289–291. §-ok kivételével, valamint a jelen fejezetben foglalt eltérésekkel – a XV. fejezet rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni.

BH 1979. 157. I. Gondnokság alá helyezés iránt indított perben az alperes személyes meghallgatását az elmebetegsége önmagában még nem akadályozhatja meg [Pp. 285. § (5), 304. § (2), 308. § (1) bek.].

307. § (1) A gondnokság alá helyezésre irányuló perben az alperes részére a tárgyalás kitűzésével egyidejűen a szükséghez képest ügygondnokot kell kirendelni.
(2) Ha az alperesnek ingatlana van, az első fokú bíróság hivatalból intézkedik a gondnokság alá helyezésnek az ingatlan-nyilvántartásba való bejegyzése iránt.
(3) A gondnokság alá helyezést be kell vezetni a gondnokoltakról a bíróság által vezetett betűsoros névjegyzékbe, az arról kibocsátott hirdetményt pedig tizenöt napra ki kell függeszteni a bíróság hirdetőtáblájára, valamint a gondnokolt lakóhelyén a polgármesteri hivatal hirdetőtáblájára.

Az  érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény a  Magyar Köztársaság Alkotmánya

13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.

70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

A rendelkezésre álló iratanyag, valamint az érintett szervek nyilatkozatai alapján megállapítást nyert, hogy panaszos tulajdonhoz való alkotmányos joga sérült, figyelemmel arra, hogy 1995. április 24- én kelt adásvételi szerződésben akarata ellenére, helyzetét kihasználva olyan adásvételi szerződés megkötése történt, melynek következtében tulajdonát elvesztette, annak ellenértékét pedig állítása szerint nem kapta meg. 
Tényként kell megállapítani azt is, hogy mindezek bizonyítottság hiányában a bíróság előtt folyó ügyben nem igazolódtak, de azt is tényként kell megállapítani, hogy panaszos és szülei külön-külön, de együttesen sem tudtak másik lakást vásárolni, mindannyian hajléktalanná váltak, későbbiekben tudtak csak segítőkész embereknél valamilyen lakhatási lehetőséget létesíteni. 1992-ben  a Gyámhatóság által,  a  gondnokság alá helyezés iránti perben a Gyámhatóság  ellentmondásosnak látszó orvos szakértői vélemény ellenére a keresetétől elállt, így a gondnokság alá helyezési eljárás megszűnt.
A szakértői vélemény megállapítja, hogy panaszos  születésétől szellemileg visszamaradt, s jelenlegi teljesítménye alapján mentálisan a gyengeelméjűség enyhe fokának megfelelőnek minősül.(oligophrenia, debilitas ) A vizsgálat azt is tartalmazza, hogy panaszos a mindennapi élet viteléhez szükséges ismeretekkel rendelkezik.
Álláspontom szerint ez a megállapítás  valóban és egyértelműen a mindennapi élet dolgaiban való eligazodást jelenti, tehát azt az élethelyzetet feltételezi, amikor valóban a mindennapi élet viteléhez szükséges teendőket kell ellátnia panaszosnak. Ez jelentheti az egyszerű bevásárlást, környezetének rendben tartását, de semmiképpen nem tartozik a mindennapi élet viteléhez szükséges ismeretek körébe egy ingatlaneladással kapcsolatos döntés meghozatala, az ebben való racionális közreműködés, az érdekek érvényesítése és egy ilyen jogügylet következményeinek felismerése. A jogalkotó pontosan többek között emiatt is tesz különbséget a cselekvőképességet korlátozó és cselekvőképességet kizáró gondnokság között, mivel a korlátozó esetben a gondnokolt a mindennapi életben előadódó teendőket elláthatja, keresményével rendelkezik, de nagy horderejű kérdésben önálló döntést érvényesen nem hozhat, ebben segíti őt gondnoka és a Gyámhatóság. Ez beigazolódott  1995. április 24-én, amikor a mai is vitatható körülmények között panaszos ingatlanát eladta és ezáltal lakhatási lehetőségét egy életre elvesztette.
Az bírósági eljárás keretében a Gyámhatóság nevében nyilatkozó jogász képviselőnek messzemenően látnia kellett volna, hogy a gondnokság alá helyezés elsősorban panaszos  érdekét szolgálja, tekintet nélkül arra, hogy az 1992-ben folyamatba tett eljárás időpontjában panaszos bérlakással, vagy már tulajdonnal rendelkezett. Mind a bérleti jogviszony, mind a lakástulajdon panaszos esetében fokozott odafigyelést igénylelt, annak védelme és reális jogügylet megkötése csak egy gondnok, valamint a Gyámhatóság együttes akaratával, illetve hozzájárulásával biztosítható. A Gyámhatóság bíróság előtti  eljárása annál is inkább érthetetlen, mert már 1990. december 16-án a külföldön élő  rokon ügyvéd útján megkereste az Önkormányzatot, hogy szellemi fogyatékos unokaöccse (panaszos) ügyében indítsák meg a gondnokság alá helyezési eljárást. Jelezte, hogy panaszost segítő, irányító  és vele együttélő nagyapa elhalálozott. Félő, hogy az egyedül maradt fiatalembert a lakásból "kitúrják". A külföldön élő rokon későbbiekben értesült arról, hogy ez a kereset elutasításra került. (Mint a jelentés is tartalmazza a kereset nem lett elutasítva, hanem a  per a tett nyilatkozat alapján megszüntetésre került.) 

Ezt követően fordult a külföldi rokon az országgyűlési képviselőhöz, sajnálatosan már csak akkor, amikor  panaszos volt gyógypedagógus nevelőjétől értesült a megtörtént eseményekről, tehát a lakás eladásáról.
A vizsgálat megállapította, hogy a kialakult helyzért a Gyámhatóság felelős. Megengedhetetlen, hogy egy kiszolgáltatott helyzetben lévő ember sorsáról a keresettől való elállással,  a Gyámhatóság így döntsön, ne kérjen egyéb bizonyítást, még csak arra sem téve indítványt, hogy a bíróság panaszost részletesen meghallgassa. Látható ugyanis a rendelkezésre álló iratokból, hogy jelen ügyben erre nem került sor, holott a bíróságon alperes panaszos megjelent. Annak a felmérése maradt el, amire a per irányult, tehát a panaszos érdekében történő gondnokság alá helyezési eljárás bíróság előtti eldöntése.
A Gyámgatóság eljárása ezért az Alkotmány 17. § és 70/E. § (1) , (2) bekezdésében foglalt szociális biztonsághoz való joggal, továbbá közvetve az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében  foglalt tulajdonhoz való joggal összefüggésben alkotmányos visszásságot okozott.
A mai helyzet szerint panaszosnak hivatásos gondnoka van, aki a kirendelő IV.kerületi Gyámhatósággal alkalmazási jogviszonyban van, hivatásos gondnoki teendőinek ellátása fejében díjazásban részesül. Ilyen körülmények között tőle nem várható el, hogy panaszos lakáshelyzetének rendezése érdekében bármilyen vonatkozásban is az önkormányzattól követelje az ügy kimozdítását, a hajléktalan sorsának rendezését. Megoldás  lehetne, hogy az önkormányzat saját tulajdonában álló bérlakást biztosít panaszosnak, vagy az ügyben egy kijelölt gyámhatóság eseti gondnokot rendel ki gondnokolt részére.
Az így kijelölt eseti dondnoki elsősorban peren kívül, végső soron  polgári per keretében, a károkozásra hivatkozással a Gyámhatóság felelősségének megállapítását kérheti, valamint  indítványt tehet a kár megtérítésére. 
Megfontolás tárgyát képezi az államigazgatási jogkörben okozott kárért való felelősség megállapításának kezdeményezése, azonban ennek feltételei között a kár jogorvoslattal való elhárítása is szerepel, mely jelen ügyben nem áll fenn, hiszen a gyámhatóság álláspontom szerint helytelen eljárása bírósági eljárás keretében és nem közigazgatási eljárásban fejeződött ki. 
Mindezek tisztázása, az ügy tárgyilagos rendezésének segítése csak egy másik Gyámhatóságtól, és az általa kirendelt eseti gondnoktól várható el, hiszen az eseti gondnokkirendelés egyben azt is jelenti, hogy az elvégzendő feladatot, annak főbb kereteit a kirendelő Gyámhatóság határozza meg. Ez ma a IV.kerületi Gyámhatóságtól szintén nem várható el, hogy mintegy maga ellen elvégzendő feladatokkal lássa el az eseti gondnokot panaszos helyzetének megoldása érdekében. 
Az ügyben rendelkezésre álló valamennyi iratot a Közigazgatási Hivatal rendelkezésére bocsátom, annak visszaküldését nem kérem, indítványozom azonban azok szükség szerinti átadását annak a hatóságnak, amely gondnokolt vagyoni ügyeinek rendezése érdekében az ajánlással való egyetértés esetén kijelölésre kerül, abból a célból, hogy az iratokkal is segítse az eseti gondnok munkáját.

Ajánlás

Az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján a következő ajánlást teszem:

1. A Budapest Főváros Közigazgatási Hivatala, mint az ügyben illetékes másodfokú gyámhatóság szerezze be a szükséges iratokat.
Vizsgálja meg és értékelje az eljárást, majd lehetőség szerint gondoskodjon a gondnokolt vagyoni ügyeinek intézésére eljáró más szerv kijelöléséről.

2. A közeljövőben felállítandó kerületi és fővárosi gyámhivatalok munkájának segítése érdekében, javaslom a soron következő törvényessségi ellenőrzéskor megvizsgálni a Gyámhatóság, illetve Gyámhivatal perindítási és perviteli munkáját a gondnokság alá helyezési eljárásokban.
Felkérem a Közigazgatási Hivatal  Vezetőjét, hogy a vizsgálat eredményéről, a megállapításokról és az ennek alapján tett felhívásokról értesíteni szíveskedjen.

Kérem a  Budapest Főváros Közigazgatási Hivatalának Vezetőjét, hogy álláspontjáról, illetve intézkedéséről az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napos határidőn belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 1997. szeptember 18.

                                                                                       Dr. Polt Péter