OBH 10566/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása

Gy. I.-né (panaszos) beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához. Beadványában sérelmezte, hogy kárpótlási ügyében a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kárrendezési Hivatal (Hivatal) által hozott 0016074. iktató számú és 1993. augusztus 3-án kelt határozata ellen benyújtott fellebbezésre választ nem kapott.

Mivel a rendelkezésemre álló iratok alapján az Alkotmány 57. §-ának (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog megsértésére lehetett következtetni, vizsgálatot rendeltem el. Ennek során tájékoztatás céljából rövid úton megkerestem a Hivatalt. Megkeresésemre a Hivatal soron kívül válaszolt.

Megállapított tényállás

Panaszos a Hivatalnál 1991. november 7-én kárpótlás iránti kérelmet terjesztett elő, mely a törvényes előírásoknak megfelelően a 0016074-es szám alatt került iktatásra. 

Panaszos - unokaként 6,4 aranykorona értékű termőföld 2/4 része, illetve gyermekként további 36,84 aranykorona értékű termőföld (melyből 3,5 aranykorona értékű erdőművelési ágú) és a hiányosan kitöltött "V" adatlaphoz csatolt iratokból megállapíthatóan édesapja "kőfaragó" vállalkozása után - kért kárpótlást.  

A Hivatal határozatában panaszosnak saját jogon 45.000.- Ft, míg leszármazói jogon 34.000.- Ft, összesen 79.000.- Ft kárpótlást állapított meg, míg a vállalkozás utáni kárpótlási kérelmet elutasította azzal az indokkal, hogy panaszos, a vállalkozás utáni kárpótlás megállapításához szükséges igazoló okiratokat az ismételt hiánypótlási felhívás ellenére sem csatolta. 

Panaszos az első fokú közigazgatási határozatot 1993. szeptemberében fellebbezéssel támadta meg. Az országgyűlési biztos megkeresésére a Hivatal azt a tájékoztatást adta, hogy "Gyenes Istvánné kárpótlási anyagát átvizsgálva megállapítottam, hogy a benyújtott fellebbezésével kapcsolatban intézkedés nem történt. Jelen levelemmel egyidejűleg a fellebbezés felterjesztése iránt
intézkedtem."

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az 1991. évi XXV. törvény 10. § (1) bekezdése kimondja: Az e törvény hatálya alá tartozó ügyekben első fokon a megyei (fővárosi) kárrendezési hivatal, másodfokon az Országos Kárrendezési Hivatal (a továbbiakban együtt: hivatal) jár el.

Az említett törvény 12. §-ának (5) bekezdése és a) pontja úgy rendelkezik, hogy: A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat.

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 62. § (1) bekezdése szerint: Az ügyfél az ügy érdemében hozott első fokú határozat ellen fellebbezhet.
Az Áe. 65. § (1), illetve a (2) bekezdése rögzíti, hogy: A fellebbezést annál a közigazgatási szervnél kell előterjeszteni, amely a megtámadott határozatot hozta. A fellebbezésben új tények és bizonyítékok is felhozhatók.
A fellebbezést az ügy összes iratával a fellebbezési határidő leteltétől számított nyolc napon belül fel kell terjeszteni a felettes szervhez, kivéve ha a közigazgatási szerv a megtámadott határozatot visszavonja, illetőleg a fellebbezésnek megfelelően módosítja, kijavítja vagy kiegészíti.

Az Alkotmány 57. §-ának (5) bekezdése előírja: A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

A vizsgálat megállapította, hogy a Hivatal a fellebbezés 8 napon belül való felterjesztésére vonatkozó kötelezettségét elmulasztotta. Ezáltal korlátozta panaszosnak az Alkotmány 57. §-a (5) bekezdésében biztosított jogorvoslati joga érvényesülésének lehetőségét, miáltal alkotmányos visszásságot idézett elő. A Hivatal azonban az általa előidézett alkotmányos visszásságot megszüntette azáltal, hogy a fellebbezés felterjesztésére vonatkozó kötelezettségének 1998. I. 28. napján eleget tett, ezért az ügyben ajánlást nem teszek. A felterjesztés alapján most már nem lesz akadálya annak, hogy a fellebbezéssel támadott első fokú határozatot, s az azt megelőző eljárást a másod fokú közigazgatási szerv megvizsgálja, s a döntését magában foglaló határozatát panaszossal közölje. Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, illetve a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kárrendezési Hivatal vezetőjét is tájékoztattam. 

Budapest, 1998. február 2.

Dr. Gönczöl Katalin