OBH 9332/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Rétai István

Az eljárás megindítása

Panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert felesége 1993. március 18-án bekövetkezett halála miatt Dr. T. B. orvost tartja felelősnek, aki többszöri hívás ellenére nem ment ki a beteghez. A mentők késése és az elkésett  orvosi beavatkozás okozta felesége halálát. 

1997. augusztus 19-én feljelentést tett a rendőrségen. A rendőrség az ügyet nem megfelelően kezeli. 41 nap után sem kapott választ feljelentésére.

Az Alkotmány 2. §. (1)  bekezdésében deklarált orvosi jogbiztonsághoz való jog sérülésének gyanúja  miatt indult vizsgálat.

A megállapított tényállás és a megtett intézkedések

Panaszos felesége 1993. március 18-án  bekövetkezett halála miatt 1997. augusztus 19-ig bejelentést nem tett, intézkedést nem kezdeményezett.  1997. augusztus 19-én tett feljelentését követően augusztus 20-án panaszt tett a jegyzőkönyvet készítő rendőrök ellen, továbbá segítséget kért a Független Kisgazda Földmunkás és Polgári Párt országos elnökétől. 

Az ügyben az 1993. évi LIX. törvény 18. §. (2) bekezdésére figyelemmel tájékoztatást és a másolati iratok megküldését kértük a Tatabányai  Rendőrkapitányság vezetőjétől.

A panasz, a tájékoztatás és a megküldött másolati iratok alapján megállapítható, hogy a rendőrkapitányság 31-415/1997. Ált. szám alatt az eljárást az 1957. évi IV. törvény 13. §. (1) bekezdése, a 11/1983. (IV.22.) EüM-BM-IM. együttes rendelet 1. §. (2) bekezdése alapján a rendkívüli halál okának megállapítását azonnal elrendelte.

Az eljárás során beszerezték és biztosították a fellelhető kórelőzményi anyagokat. Tanúként hallgatták meg panaszos leányát, Dr. T. B. háziorvost, és a rendelkezésre álló adatok alapján igazságügyi orvosszakértőt rendeltek ki annak eldöntésére, hogy a háziorvos tevékenysége összefüggésbe hozható-e G. P-né bekövetkezett halálával. 

Az igazságügyi orvosszakértő szakvéleményét a kórelőzményi adatok beszerzésének nehézsége miatt időre előterjeszteni nem tudta, ezért 1997. szeptember 21-én az eljárás határidejét meghosszabbították és a szakértői vélemény beérkezéséig felfüggesztették.

Az igazságügyi orvosszakértő szakvéleményét 1997. december 5-ei keltezéssel a rendelkezésre álló adatok alapján előterjesztette. A szakvélemény Dr. T. B. háziorvos részéről szabálysértést, a bűncselekmény elkövetését kizárta, bűncselekmény alapos gyanúját nem állapította meg. Részletesen kifejtette, hogy az elhalt leánya bejelentésekor olyan sürgősségi, orvosi szempontból riasztó tüneteket nem közölt, amely közvetlen életveszélyes állapotra utalt. Telefonon történt harmadik bejelentésre, amely az eszméletvesztésre utalt, azonnal mentőt kért, akik G. P-nét kórházba szállították 1993. március 16-án 1140 óra körül. A tatabányai kórházban azonnal az intenzív osztályon helyezték el, ahol 1993. március 18-án 1250  órakor meghalt. 

A halál okát - kegyeletei okból itt nem részletezve - a rendőrkapitányság értékelte, a beszerzett adatokat, különösen a szakértői véleményt megvizsgálta. Szabálysértés, bűncselekmény alapos gyanúját nem állapította meg, ezért az 1957. évi IV. törvény 42. §. (1) bekezdése alapján az eljárást 1997. december 22-én befejezték. A határozatot G. P-nek kézbesítették. Felhívták figyelmét, hogy a hivatkozott törvény 62. §. (1) és (2) bekezdése alapján fellebbezéssel élhet és a 41. §. (1) bekezdés alapján az iratokat megtekintheti. G. P. a határozat ellen 1998. január 9-ig fellebbezést nem terjesztett elő, a határozatban megnyugodott. 

A Tatabányai Rendőrkapitányság vezetője vizsgálta G. P. 1997. augusztus 20-án beadott panaszát is. G. P. panaszában azt kifogásolta, hogy felesége halála ügyében beadott panaszát nem szó szerint rögzítették. Az ügyintézők  magatartását G. P. panaszában nem kifogásolta.

A 35-RP/1997. szám alatt lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy a panaszt a hatályos jogszabályoknak megfelelően vették fel, az eljárás megindításához szükséges adatokat tartalmazta. Arra nincs kötelezve a panaszfelvelő, hogy a jegyzőkönyvet szó szerint fegye fel.

Mindezekre figyelemmel 1997. szeptember 9-én keltezett határozatában az 1994. évi XXXIV. törvény 93. §. (2) bekezdése alapján a rendőri intézkedés ellen bejelentett panaszt a rendőrkapitányság vezetője mint alaptalant elutasította. G. P-t a határozatban panaszjogára figyelmeztették, a határozatot kézbesítették, panaszt a határozat ellen nem terjesztett elő. 

Az államigazgatási eljárás során felmerült, hogy G. P. panaszát négy évvel felesége halála után azért terjesztette elő, mert Dr. T. B. háziorvos ellen kártérítési igényt kíván érvényesíteni.  Ezt az igényét a Megyei Rendőrkapitányság hivatalvezetője előtt is megerősítette. 

A Tatabányai Rendőrkapitányságon és a Komárom-Esztergom Megyei Rendőr-főkapitányság Hivatalában is felvilágosították, hogy kártérítési igényét a bíróságon, annak ellenére kezdeményezheti, hogy Dr. T. B. büntetőjogi felelősségét az eljárás során nem állapították meg. 

A vizsgálat megállapításai

A Tatabányai Rendőrkapitányság eljárása során az elvárható feladatokat végrehajtotta. Megállapítható, hogy az eljárás során a rendőrség részéről törvénysértés, mulasztás nem történt. 

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 2. §. (1) bekezdésében deklarált jogbiztonsághoz való jog nem sérült, alkotmányos visszásság nem keletkezett. 

Az eljárás kétségkívül elhúzódott az igazságügyi orvosszakértői vélemény késedelmes előterjesztése miatt. A késedelem  abból adódott, hogy az 1993 márciusában keletkezett iratokat, kórlap előzményeket, boncolási jegyzőkönyvet és más iratokat nehezen lehetett beszerezni. Ez azonban az ügy érdemi elbírálására nem volt kihatással.

A kárigény érvényesítésére, a kereset beadására, a peres eljárás megindítására G. P. figyelmét felhívták. Az, hogy G. P. keresettel fordul-e a bírósághoz, személyes döntésétől függ. 

Megállapítható, hogy a rendőrség eljárása során törvényt nem sértett, mulasztást nem követett el, alkotmányos visszásság nem keletkezett, ezért további intézkedés megtétele nem indokolt. 

Budapest, 1998.

Dr. Polt Péter