OBH 9137/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin

A vizsgálat megindulása:

	A jugoszláv állampolgár panaszos állampolgár panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához mert a magyar állampolgárság iránti kérelme ügyében négy év elteltével sem született döntés.

A vizsgált alkotmányos jog:

	A jogállamisághoz és ezen belül a jogbiztonsághoz fűződő jog: "A Magyar Köztársaság demokratikus, független jogállam." /Alkotmány 2. § (1) bekezdés/. 

A megállapított tényállás:

	A vizsgálat során rendelkezésemre álló adatok szerint panaszos a magyar állampolgárság iránti kérelmet 1993. július 18-án terjesztette elő Budapest XVI. Kerület Polgármesteri Hivatalánál. 
	A kérelem köztársasági elnöki döntésre történő előkészítése során a Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztálya megállapította, hogy panaszos a kérelmét hiányosan nyújtotta be. Ezért a Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztálya felszólította a panaszost igazolja, hogy magyarországi lakós.
	Panaszos a hiánypótlásnak nem tett eleget. Ezért a kérelmet a Belügyminisztérium azzal az indokkal javasolta elutasítani, hogy panaszos nem tett eleget a magyar állampolgárság megszerzéséhez szükséges törvényi előírásoknak.
	Panaszos kérelmét a köztársasági elnök elutasította. A döntésről szóló értesítést a Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztálya 1997. október 22-én postázta.

Az alkalmazott jogszabályok:
A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény
4. § (1) Kérelmére honosítható a nem magyar állampolgár, ha:
a) a kérelem előterjesztését megelőző nyolc éven át folyamatosan Magyarországon lakott;
b) a magyar jog szerint büntetlen előéletű és a kérelem elbírálásakor ellene magyar bíróság előtt büntetőeljárás nincs folyamatban;
c) megélhetése és lakóhelye Magyarországon biztosított;
d) honosítása a Magyar Köztársaság érdekeit nem sérti; és
e) igazolja, hogy alkotmányos alapismeretekből magyar nyelven eredményes vizsgát tett. E vizsgára csak nagykorú személy köteles.
(2) Kedvezményesen honosítható az a nem magyar állampolgár, aki a kérelme előterjesztését megelőzően legalább három évig folyamatosan Magyarországon lakott, és az (1) bekezdés b)-e) pontjában meghatározott feltételek fennállnak, ha

a) magyar állampolgárral legalább három éve érvényes házasságban él, vagy házassága a házastárs halálával szűnt meg;
b) kiskorú gyermeke magyar állampolgár;
c) magyar állampolgár fogadta örökbe, vagy
d) magyar hatóság menekültként elismerte.

6. § (1) A magyar állampolgárság honosítással, illetőleg visszahonosítással történő megszerzésére irányuló kérelemről - a belügyminiszter előterjesztése alapján - a köztársasági elnök dönt.

23. § E törvény alkalmazása szempontjából Magyarországon lakik az az országban bejelentett lakcímmel rendelkező, nem magyar állampolgár, akinek bevándorlását engedélyezték, vagy akit menekültként elismertek.

24. § (1) E törvény a kihirdetését követő negyedik hónap első napján lép hatályba.

(3) E törvény hatálybalépésével hatályát veszti:
- az állampolgárságról szóló 1957. évi V. törvény és a végrehajtásáról szóló 1957. évi 55. törvényerejű rendelet;

A vizsgálat megállapításai:

	Panaszos 1993. július 18-án, azaz a jelenleg hatályos magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: törvény) hatálybalépését megelőzően terjesztette elő a magyar állampolgárság iránti kérelmét Budapest XVI. Kerület Polgármesteri Hivatalánál. 
	A törvényt az Országgyűlés 1993. június 1-jei ülésnapján elfogadta és a  Magyar Közlöny 1993. június 15.-ei száma kihirdette, azonban csak  1993. október 1-jén lépett hatályba. A törvény - a kihirdetésekor  hatályos 1957. évi V. tv. rendelkezéseihez képest -  szigorúbb feltételeket támasztott a állampolgárság megszerzése iránti kérelmet előterjesztő külföldiekkel szemben. Az egyik szigorítás az volt, hogy a magukat magyar nemzetiségűnek valló, magyar felmenőt igazolni tudó külföldi állampolgárok számára is feltételül szabta, hogy kérelmük előterjesztésekor legalább egy éve bejelentett magyarországi lakcímmel, illetve bevándorlási engedéllyel kell rendelkezniük. Az 1955. évi V. tv. 6 .§ értelmében, az említett körbe tartozó külföldi állampolgároknak kérelmük benyújtásakor nem kellett bejelentett magyarországi lakcímmel rendelkezniük, elegendő volt nyilatkozniuk arról, hogy a magyar állampolgárság megszerzését követően Magyarországon kívánnak letelepedni.
	A törvény csak a hatálybalépése napját jelölte meg, arról azonban nem rendelkezett, hogy a már előterjesztett - azaz a folyamatban lévő - kérelmek előkészítése kapcsán milyen szabályokat kell alkalmazni. Nem rendelkezett arról sem, hogy mely kérelmeket kell folyamatban lévő ügynek tekinteni: azokat, amelyeket az anyakönyvvezető, illetve az illetékes konzul már átvett, vagy azokat amelyek már az Állampolgársági Főosztályon is iktattak.
	Az OBH. 1936/1997. számú ügyben átfogó vizsgálat keretében áttekintettem a magyar állampolgárság megszerzése iránti kérelmek köztársasági elnöki döntésre történő belügyminisztériumi előkészítését. Vizsgálatom feltárta, hogy a Belügyminisztérium a törvényt, illetve annak a korábban hatályos 1957. évi V. törvény rendelkezéseinél szigorúbb szabályait azon kérelmek előkészítése során kezdte el alkalmazni, amelyeket - benyújtásuk időpontjától függetlenül - 1993. október 1-jét  követően iktattak a Belügyminisztériumban. A Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztálya az említett gyakorlat eredményeként a törvény 4. § (2) bekezdésére, illetve 23. §-ára figyelemmel szólította fel panaszost arra, hogy magyarországi lakcímét igazolja. 
	A magyar állampolgársághoz való jog a törvényben felsorolt objektív  feltételek teljesítése esetén sem alanyi joga a kérelmezőnek. A törvény 1. § (4) bekezdése azonban kimondja, hogy a törvénynek nincs visszaható hatálya, továbbá a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. tv. 12. § (2) bekezdése általános érvénnyű követelményként deklarálja azt, hogy a jogszabály a kihirdetését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget. Panaszosnak a magyar állampolgárság iránti kérelme benyújtásakor hatályos 1957. évi V. törvény vonatkozó rendelkezései értelmében nem kellett magyarországi lakcímmel rendelkeznie. Ezért a panaszos kérelmének a magyarországi lakcím hiánya miatti elutasítása az Alkotmány 2.§ (1) bekezdése szerinti jogállamisághoz, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben okozott visszásságot.
	A magyar állampolgárság iránti kérelmek ügyében - a belügyminiszter előterjesztése alapján - a köztársasági elnök dönt. A köztársasági elnöki döntésre figyelemmel az állampolgárság megszerzése iránti kérelmek elutasítása esetén jogorvoslatnak helye nincs. Ezért panaszos ügyében ajánlást nem teszek.

Ajánlás:

	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 20. § (1) bekezdése alapján megismétlem az OBH 1936/1997. számú ügyben a tett ajánlásomat. Ismételten kérem a belügyminisztert, intézkedjen annak érdekében, hogy az 1993. október 1-jét megelőzően előterjesztett magyar állampolgárság iránti kérelmek előkészítése során a Belügyminisztérium Állampolgársági Főosztálya ne a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény rendelkezéseit alkalmazza.

Budapest, 1999. szeptember 8.

Gönczöl Katalin