OBH 8786/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Zsiga Jánosné

Az eljárás megindítása

A "Magyar Nemzet" 1997. október 8. napján megjelent számában "Esetem a rendőrökkel" című cikkben foglaltak alapján hivatalból vizsgálatot rendeltem el. A vizsgálat lefolytatását utóbb a cikkben érintett K.M. panaszos is kérte. Panaszának lényege szerint 1997. szeptember 21. napján történt igazoltatásával kapcsolatos rendőri eljárásnak több tekintetben jogszerűtlen voltát kifogásolta.

Mivel az adott esetben felmerült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság sérelmével összefüggésben az Alkotmány 54. §-a (1) bekezdése szerint védett emberi méltóság megsértésének gyanúja, vizsgálatot rendeltem el. Ennek keretében 1997. november 13. napján kelt átiratomban az 1993. évi LIX. törvény 18. §-a (2) bekezdésében írt jogkörömben tájékoztatást kértem a panaszos által előterjesztett jogorvoslattal kapcsolatos vizsgálat eredményéről. 

A tényállás és a vizsgálat megállapításai

A Budapesti XII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője az 1997. szeptember 25. napján kelt 152-RP-39/1997. számú határozatával K.M.-nek a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság beosztottai ellen bejelentett panaszát - az intézkedő járőrök terhére róható mulasztás hiányában - elutasította.

A határozatban foglalt tényállás lényege szerint az 1997. szeptember 21. napján 03 óra 40 perc körüli időben a Budapest XII., Böszörményi úton gyalogosan közlekedő panaszost a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság járőrei igazoltatni akarták, aki azonban az ezzel kapcsolatos ismételt felszólításnak nem tett eleget arra hivatkozással, hogy a személyi igazolványát otthon felejtette. Az intézkedő járőrök ezután az igazoltatás megtagadása miatt előállították a kerületi rendőrkapitányságra. Itt az előállítási helyiségben helyezték el. A járőrök az előállításról tájékoztatták az ügyeletes tisztet, aki a panaszos által sérelmezetteket jegyzőkönyvbe foglalta.

A határozat nem tartalmazza a panaszosnak a rendőrségről való elbocsátása időpontját. K.M. panaszos szerint erre reggel 7 óra körüli időpontban került sor. 

A határozatban foglaltak alapján az adott esetben lefolytatott eljárás megfelelt a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 20. § (1) bekezdésében, a 29. § (1) és (2) bekezdésében, a 33. § (2) bekezdésében, továbbá a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III.1.) BM rendelet 45. § (1) bekezdésében rögzített rendelkezéseknek, ezért a szóban lévő intézkedések jogszerűek voltak.

A panaszosnak az első fokú határozat ellen bejelentett fellebbezése alapján a Budapesti Rendőrkapitányság az 1997. december 12. napján kelt 111-786/1997.P. számú határozatával az első fokú határozatot helybenhagyta.

A rendelkezésemre álló adatokból kitűnően az intézkedő járőröknek fentebb részletezett eljárása formálisan ugyan megfelelt az Rtv. 29. § (2) bekezdésében és 33. § (2) bekezdés a./ pontjában foglalt rendelkezéseknek. Ezek lényege szerint a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja. Az sem kétséges továbbá, hogy a jelen esetben foganatosított előállításnak kb. 3 órás időtartama nem haladta meg a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. BM rendelet 45. § (1) bekezdésében megszabott maximum 8 órás időtartamot.

Álláspontom szerint azonban ugyanakkor az utóbb hivatkozott rendelet 37. § (2) bekezdésében írt szabály megkérdőjelezi az adott esetben foganatosított előállítás kellő megalapozottságát. E jogszabály alapján ugyanis az előállítás akkor is mellőzhető, ha az igazoltatott személy személyazonossága más, egyszerűbb módon tisztázható.

A jelen esetben foganatosított igazoltatásra a XII., Böszörményi út 3. számú ház előtt került sor, következtetésképpen az ehhez igen közel lévő XII., Kiss János altábornagy u. 26. szám alatti házban lakó panaszosnak - arra hivatkozására tekintettel, hogy a lakásában lévő iratai alapján az igazoltatásának eleget tudott volna tenni -, így a személyazonossága az előállítás - mint kényszerintézkedés helyett - az utóbb említett egyszerűbb módon is tisztázható lett volna.

Mindemellett alkotmányos visszásságot állapítottam meg azzal kapcsolatban is, hogy a panaszosnak a szóban forgó intézkedéseket sérelmező panaszát elutasító határozat elleni fellebbezés felülbírálatára késedelmesen került sor.

Az Rtv. 93. § (2) és (3) bekezdésében foglaltak szerint a rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt. A határozat ellen a panaszos a közlésétől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja, vagy megsemmisíti.

A már korábban kifejtettekből kitűnően a panaszosnak a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjének 1997. szeptember 25. napján kelt határozata ellen 1997. október 9. napján kelt fellebbezését a Budapesti Rendőr-főkapitányság csupán 1997. december 12. napján kelt határozatával bírálta el. A főkapitánynak az országgyűlési biztoshoz intézett átiratában foglaltak szerint e késedelmet az okozta, hogy az első fokú eljárás iratanyaga csak 1997. november 27. napján érkezett az illetékes szervhez. Ezen eljárás következtében a panaszos a jogszabályban előírtnál többszörösen későbbi időpontban szerzett tudomást a fellebbezése eredményéről. Márpedig az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott jogbiztonság megköveteli, hogy az adott határozatot sérelmező személy a törvényszabta időn belül szerezzen tudomást a jogorvoslat eredményéről.

Az előzőekben részletezett alkotmányos visszásságok orvoslása érdekében az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben a következő 

a j á n l á s t

teszem az Országos Rendőrfőkapitánynak, mint a visszásságot előidéző szerv felügyeleti szervének, hogy utasítás adási jogkörében intézkedjék egyrészt az igazoltatásoknak a fentebb kifejtettek szerinti törvényi lehetőség keretei között, körültekintőbben történő foganatosításáról, másfelől a BRFK ügyvitele korszerűsítésével összefüggésben tegyen intézkedést arra nézve is, hogy az államigazgatási eljárás keretében bejelentett jogorvoslatok elbírálására a törvény által megszabott határidőn belül kerüljön sor.

Budapest, 1998. május 11.

Gönczöl Katalin