OBH 7123/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal és a Szolnoki Városi Ügyészség hamis vád miatt tett feljelentése ügyében hozott határozatait sérelmesnek tartotta. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek.)
Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
61. § (3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.   

Megállapított tényállás:
	A panaszost a felesége 1995. május 30-án elhagyta. Elköltözésekor segítségére volt későbbi élettársa. Az elköltözést követően a panaszos felesége tettleges becsületsértés miatt feljelentést tett a panaszos ellen a bíróságon, mert állítása szerint elköltözése estéjén a férje őt is, valamint az utcán várakozó barátját - későbbi élettársát - is megütötte.  
	A panaszos a tettlegességet tagadta, állítása szerint felesége azért tett ellene feljelentést, mert így akart előnyhöz jutni a házasságukból származó gyermek elhelyezése iránt perben (amelyben a bíróság 1997. május 22-én a panaszos javára döntött). A panaszos ellen a Szolnoki Városi Bíróság az 5. B. 1096/1995. sz. eljárásban járt el. Az eljárást a bíróság az 1996. június 14-ére kitűzött második tárgyaláson megszüntette, mert a magánvádló és a tanúként idézett élettársa nem jelentek meg.
	A panaszos 1996. szeptember 16-án hamis vád miatt feljelentést tett a felesége ellen a Szolnoki Városi Bíróságon, amelyet a bíróság a Szolnoki Városi Ügyészségre küldött meg. A feljelentés alapján a nyomozást a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal 142/1996. szám alatt folytatta le. A Nyomozó Hivatal az eljárást 1997. február 11-én kelt határozatával - mivel a nyomozás adatai alapján nem volt megállapítható a bűncselekmény elkövetése - megszüntette. A határozat ellen benyújtott panaszt a Szolnoki Városi Ügyészség B. 1409/1996. számú határozatával 1997. március 12-én elutasította.
	A panaszos a nyomozás megszüntetését azért sérelmezi, mert véleménye szerint felesége a feljelentéssel, a gyermek-elhelyezési perben elhangzott kijelentéseivel, továbbá a gyámhatóság előtt tett nyilatkozatával őt hamisan vádolta, ezért - miután a tettlegesség nem nyert bizonyítást - felelősségét meg kellett volna állapítani. 
	Az ügyészség nem értékelte kellő súllyal, hogy felesége megváltoztatta a feljelentésében állított bántalmazás mértékéről tett eltúlzott nyilatkozatát. A panaszos orvosi igazolást mutatott be, amely szerint jobb vállának sérülése miatt abban az időben a karját nem tudta megmozdítani, ennél fogva feleségét és annak barátját nem tudta volna megütni. Ezzel szemben az igazságügyi orvosszakértői vélemény szerint csak jelentős mértékű mozgásbeszűkűlés jöhetett létre, azonban ez nem zárta ki a cselekmény elkövetését. Sérelmezte azt is, hogy a hatóság elfogadta olyan tanúk nyilatkozatát, akik azt állították, hogy láttak a felesége élettársának arcán ütéstől származó sérülést, de azt, hogy a sérülést ki okozta, csak az érintett személytől hallották, tekintve, hogy nem voltak szemtanúi a történteknek. Megítélése szerint az a tény, hogy felesége - mint magánvádló - nem jelent meg a tettlegesség ügyében kitűzött tárgyaláson; azt jelezte, hogy a felesége is felismerte, hogy ellentmondásokba keveredett. Ezen nem változtat az sem, hogy felesége és élettársa utólag igazolási kérelemmel éltek a távolmaradásuk miatt, de a bíróság ezt nem fogadta el.
 	
A vizsgálat megállapításai:
	A beadványban kifogásolt sérelmek ügyében a panaszhoz csatolt dokumentumok alapján megállapítottam, hogy a panaszos feljelentése alapján eljáró Nyomozó Hivatal és a jogorvoslati kérelmeket elbíráló ügyészség a hatályos eljárási szabályok alapján mindent megtett a tényállás alapos, a valóságnak megfelelő tisztázása érdekében. Az eljárás során tanúkat hallgattak ki, az ellentmondásokat szembesítésekkel kísérelték meg tisztázni és szakértőt vontak be. A panaszos élhetett indítványtételi, észrevételi és jogorvoslati jogaival. 
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy a Nyomozóhivatal átlépte a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. 
	A hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a felderítésre váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el.
	A kialakult joggyakorlat szerint a hamis vád megállapításának feltétele, hogy a vádolás alapjául szolgáló tényállítás objektíve valótlan legyen; ha az állított tény valóságtartalma nem bizonyítható, ez nem vezethet a hamis vád megállapítására BH1998. 8.[Btk. 233. §, Be. 214. § (3) bek. b) pont]. A Nyomozó Hivatal a határozat meghozatalánál nem tekintette a magánvádló vádelejtési szándékának a bírósági tárgyalásról való távolmaradását és emiatt az eljárás megszüntetését.    
	A panaszos és felesége, illetve a feleség barátja között történteknek kívülálló szemtanúja nem volt. Az eljárások során mindkét fél fenntartotta álláspontját, az ellentmondások feloldása a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján nem járt sikerrel és az eljárás eredményes befejezése a további nyomozástól sem volt várható, ezért a hatóság megszüntető határozata eljárásjogi szempontból nem kifogásolható.    
	A fentiek alapján az ügyben eljáró hatóságok munkájában nem állapítható meg olyan sérelmes intézkedés vagy mulasztás, amely alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot okozott volna, ezért a további vizsgálatot megszüntetem.  

Budapest, 1999. március 18.

Dr. Polt Péter