OBH 6122/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Katona Anikó

Az eljárás megindulása:

Panaszos beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben fia - Sz. T. - balesetének körülményeit, az intézkedő rendőrök eljárását kifogásolta.
Az I. fokú szabálysértési hatóság a Karcagi Rendőrkapitányság, a II. fokú a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőrfőkapitányság volt.
Panaszos fia Kisújszállás felől segédmotorkerékpárral a karcagpusztai leágazásnál a főútról balra kanyarodni készült. Már a kanyarodó sávban volt, amikor a hátulról érkező német állampolgár által vezetett Mercedes típusú személygépkocsi elütötte.
A helyszínre érkező rendőr a panaszos fiának bűnösségét állapította meg.
Bár számos jel alapján a gépkocsi vezetője is elkövetett szabálysértéseket, ellene nem indult eljárás.
Panaszos sérelmesnek tartotta, hogy a helyszínelő rendőr a baleset szemrevétele és a jegyzőkönyv felvétele során nem kellő körültekintéssel járt el.
A kárigényt intéző biztosító hosszú várakozás után közölte, hogy az akta elveszett, és a külföldi "károsultnak" jelentős összegű pénzt utaltak ki.

Érintett alkotmányos jogok:

- Az  Alkotmány 2. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság demokratikus jogállam. A jogállamiság alapvető tartalmi eleme a jogbiztonság.
 
- 57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. 

Megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:

A rendelkezésre álló adatokból megállapíthatóan Sz. T. 1996. augusztus 4-én Karcag külterületén a 4. számú főközlekedési úton segédmotor kerékpárjával közlekedve balra szándékozott kanyarodni, azonban a kanyarodó sávba történő besorolást követően összeütközött a jármű előzését már megkezdő E. J. H. német állampolgár által vezetett személygépkocsival.
A baleset következtében Sz. T. 8 napon belül gyógyuló, könnyű testi sérülést szenvedett.

A Karcagi Rendőrkapitányság, mint I. fokú szabálysértési hatóság a 890/1996. számú, 1996. október 31-én hozott határozatával a szabálysértésekről szóló törvény 48. § (1) bekezdés d, pontja alapján - bizonyítottság hiányában - megszüntette a Sz. T. ellen a KRESZ 29. § (1) bekezdésébe ütköző, s a 17/1968. (IV. 14.) Korm. sz. rend. 51. §-a szerint minősülő, a közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértése miatt indult eljárást.
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőrfőkapitányság a határozat ellen benyújtott fellebbezést a 837/1996. számon, 1997. január 15-én kelt határozatával helybenhagyta.
A szabálysértési eljárás és a hozott határozatok felülvizsgálatát - kérelemre - az ORFK Igazgatásrendészeti Osztálya is elvégezte, s felügyeleti intézkedés megtételére nem talált okot.

A balesetet követően készített helyszínrajz adatai, a fényképfelvételeken rögzített nyomok és az eljárás során beszerzett nyilatkozatok összevetéséből mindkét jármű vezetőjének szabálytalan közlekedésére lehet következtetni.
Nem vitás, hogy a személygépkocsi vezetője a terelővonalat mintegy "meglovagolta", a forgalom elöl elzárt területre is ráhajtva hagyott maga után féknyomokat, melyek arra engednek következtetni, hogy az előzése szabálytalan volt.
Ugyanakkor a féknyomok igazolják, hogy a közlekedés egy másik résztvevője őt hirtelen fékezésre kényszerítette, mivel a segédmotorkerékpáros forgalmi sáv váltása sem volt szabályos, ugyanis azt csak akkor lehetett volna szabályosnak tekinteni, ha elsőbbségadási kötelezettségének eleget tesz.
A hirtelen fékezésre kényszerítés azonban az elsőbbség meg nem adását jelzi.
A járműveken keletkezett  rongálódási nyomok ugyanakkor azt igazolják, hogy a segédmotorkerékpárost nem oldalról, hanem hátulról érte az ütés, tehát az ütközés valóban nem a balrakanyarodás közben történt, hanem már akkor, amikor a segédmotorkerékpáros a balra kanyarodó sávban haladt.
Fentebb említett tényeken kívül azonban nincs több adat, ezért nem is tisztázott, hogy Sz. T. eleget tett-e a KRESZ 29. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezésnek, azaz az irányjelzést kellő időben és megfelelő időben és megfelelő módon adta-e le. Ezen jogszabályhoz fűzött hivatalos magyarázat értelmében ugyanis az irányjelzést az irányváltoztatás megkezdése előtt olyan időpontban kell adni, hogy a jármű irányváltoztató mozgása a közlekedés többi résztvevőjét ne érje váratlanul és képesek legyenek ennek megfelelő magatartásra.
A két járműnek a helyszínrajzon jelölt, feltételezett ütközési helye szintén arra enged következtetni, hogy az irányjelzés nem volt teljesen szabályos, mivel az késve, az irányváltoztatással közel egyidőben történt.
A helyszínrajzon jelölt és a személygépkocsitól hátramaradt féknyom hossza megfelel a vezető által tett nyilatkozat szerinti sebességnek, ami szintén azt igazolja, hogy a balesetet mindkét jármű vezetőjének közrehatása okozhatta.
A szabálysértési eljárás során azonban e felvetések, további következtetések pontos tisztázása elmaradt, s arra az időmúlás, valamint a külföldi állampolgár végleges távozása miatt törvényes lehetőség ma már nincs. Az eset kapcsán mulasztást elkövetők felelősségre vonása megtörtént.
Abban az esetben pedig, ha a tényállást nem lehet pontosan megállapítani, törvényesen sem az egyéni, sem a közös felelősséget nem lehet meghatározni, ezért az egyetlen helyes döntés az eljárásnak bizonyítottság hiányában történő megszüntetése volt.
Mivel a fentiekben kifejtettek szerint Sz. T. magatartásának az aggálytalan, egyértelmű megítéléséhez nincs elég bizonyíték, ezért a Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztályának vezetője az ügy áttanulmányozása után ügyészi intézkedésre nem talált törvényes alapot.

Fentiek alapján megállapítható, hogy a szabálysértési eljárásban illetékes szervek panaszos panaszára eljártak. Sajnos a probléma legmegnyugtatóbb rendezése az egyik fél külföldi állampolgársága miatt nem volt megoldható. A hatóságok részéről azonban a felülvizsgálati eljárás után alkotmányos visszásságot megállapítani nem lehet.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az országgyűlési biztos és általános helyettese csak hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, mulasztása miatt járhat el. A biztosítók nem tartoznak ebbe a körbe, így vizsgálatom nem terjedt ki a biztosító intézkedéseire. 

Budapest, 1998. június 5.

Dr. Polt Péter