OBH  5910/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Horváth Judit

A vizsgálat megindítása

A panaszos sérelmezte, hogy  Biri Község Önkormányzata a korábban felvett munkanélküli  jövedelempótló támogatás visszafizetésére kötelezte. Az Alkotmány 70/E. §-ában biztosított szociális biztonsághoz való jog érintettsége miatt az ügyben vizsgálatot indítottam. Biri Község jegyzőjétől tájékoztatást, illetve a helyi szociális rendelet megküldését kértem. A jegyző megkeresésemnek határidőben eleget tett.

A megállapított tényállás

A panaszos 1994. augusztus 1-től munkanélküli jövedelempótló támogatásban részesült.  A Nyugdíjbiztosító Igazgatóság 1996. május 31-én kelt levelében értesítette a polgármesteri hivatalt, hogy panaszos részére 1996. január 1. napjára visszamenőleg rendszeres szociális járadékot állapított meg. Mivel a jogosult 1996. január 1. és 1996. április 30. között kettős ellátásban részesült, ezért a polgármester a panaszost 1996. június 17-én kelt határozatában, az erre az időszakra folyósított munkanélküli jövedelempótló támogatás, 30.720-Ft visszafizetésére kötelezte. A panaszos a határozatot nem fellebbezte meg. A jegyző 1997. április 15-én kelt levélben megállapította, hogy a panaszos a meghatározott összeget még nem fizette be az önkormányzat számlájára, ezért felszólította, hogy 15 napon belül rendezze tartozását. A panaszos 1997. április 20-án kelt beadványában a visszafizetés elengedését kérte. A képviselőtestület 1997. május 27-én kelt határozatában a kérelmet elutasította. Indokolásában kitért arra, hogy a kérelmező a visszafizetés elrendeléséről szóló határozat kézhezvétele óta semmilyen intézkedést nem tett a tartozás rendezésére. A kötelezett anyagi és szociális helyzetére figyelemmel eltekintettek a jogtalanul igénybe vett jövedelempótló támogatás kamatainak megfizetésétől. 
A család jövedelmi viszonyai: a panaszos  szociális járadékban részesül, melynek összege a jövedelem-kiegészítéssel együtt 25.050-Ft. A három eltartott gyermek után 15.600-Ft családi pótlékot kap. A férj jövedelempótló támogatásban részesült, melynek összege 9.200-Ft volt. Ezév áprilisától közhasznú munkásként foglalkoztatja az önkormányzat, melynek összege havi nettó 19.470-Ft. A család 1990. évben épült 100 négyzetméteres lakásban él. A lakás komfortos, bútorzata kielégítő, van színes televízió, parabola antenna, video. Trabant típusú gépkocsival rendelkeznek. Saját tulajdonú 2ha területű mezőgazdasági területen gazdálkodnak. Ezen kukoricát, dohányt, burgonyát, napraforgót termesztenek. 1997-ben dohányszárító pajta építésébe kezdtek, melyhez a NYIDOFER Rt-től kb. 80-100.000Ft támogatás kaptak.
A család 1996-97. évben kapott szociális támogatásai: a panaszos 1996. január 1-től jövedelempótló támogatásban részesült. Férje 1996. július 1-től 1998. július 1-ig munkanélküli jövedelempótló támogatást kapott. 1996-ban 6.000 -Ft egyszeri segélyt utaltak ki a családnak. A gyerekek az általános iskolában a térítési díjakban 50%-os normatív kedvezményben részesülnek. A tanszerek vásárlásához gyermekekként 800-1000 Ft támogatást kaptak az iskolakezdésekkor.
A panaszos 1997. április 8-án lakásfenntartási támogatás megállapítását kérte, a képviselőtestület a család anyagi viszonyai mérlegelése mellett azt is megállapította, hogy a panaszos nem tett semmilyen erőfeszítést, hogy az önkormányzat felé fennálló tartozását rendezze, ezért kérelmét elutasították.

A vizsgálat megállapításai és az érintett alkotmányos jog

A szociális  igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. tv. / továbbiakban Szt./ 32. §-ának (3) bekezdése alapján az önkormányzat rendeletben szabályozza az önkormányzati pénzbeli ellátások megállapításának, kifizetésének, folyósításának, valamint ellenőrzésének szabályait. Biri Község Önkormányzata e törvényi felhatalmazás alapján alkotta meg a 7/1996. (X.10.) KT. valamint 7/1997.(V.11.)KT számú, a szociális rászorultságtól függő pénzbeni ellátásokról és természetben nyújtott szociális ellátásokról szóló rendeleteit.
Az Szt. 34. §-a (1) bekezdésének a) pontja szerint nem állapítható meg jövedelempótló támogatás annak a munkanélkülinek, aki rendszeres pénzellátásban részesül. A (2) bekezdés a) pontja szerint pedig a támogatás folyósítását meg kell szüntetni a kizáró ok bekövetkezésekor.
Mivel a panaszos 1996. január 1. napjától rendszeres szociális járadékban részesült, a polgármester a 483/1996. számú határozatával a jövedelempótló támogatás megszüntetéséről helytállóan rendelkezett. A határozat meghozatalakor figyelemmel volt a 7/1996. (X.10.) számú önkormányzati rendelet  11. § -ban foglaltakra is, mely szerint a jogosulatlanul igénybevett ellátások visszafizetésére a Szt. 17. § -ban foglaltakat kell alkalmazni, azzal az eltéréssel, hogy a képviselőtestület által megállapított ellátások jogtalan igénybevétele esetén a visszafizetési kötelezettséget a polgármester állapítja meg. A jóhiszeműen de jogtalanul felvett ellátás visszafizetését különös méltánylást érdemlő esetben a képviselőtesület egyedi elbírálás alapján jogosult mellőzni. A Szt. 17.§-a lehetőséget ad a helyi önkormányzatok képviselőtestületének arra, hogy ha a hatáskörébe tartozó szociális ellátás megtérítését rendeli el, a megtérítés összegét, illetve pénzegyenértékét, és a kamat összegét métányosságból elengedheti, illetve csökkentheti.  A Legfelsőbb Bíróság /BH 1997.611./ leszögezte, hogy az önkormányzat rendelete kimondhatja, hogy a jogellenesen felvett jövedelempótló támogatást rosszhiszeműség hiányában is vissza kell fizetni. 
A képviselőtestület 7/1997. (V.11.) KT. számú rendeletével úgy módosította a 7/1996. (X.10.) számú rendeletet, hogy megtérítésre kötelezte azt a személyt is, akinek a részére munkanélküli jövedelempótló támogatást folyósítottak, s ennek időtartama alatt visszamenőlegesen rendszeres pénzellátást állapítottak meg, feltéve, hogy a rendszeres pénzellátásra és szociális ellátásra együtt nem lett volna jogosult.
Megállapítottam, hogy a panaszos a polgármester határozata ellen nem élt fellebbezési jogával, csak majd egy év elmúltával nyújtott be kérelmet a képviselőtestülethez az összeg elengedése iránt. A képviselőtestület  a kérelmet elutasította, de figyelemmel a kérelmező anyagi helyzetére az összeg kamatainak megfizetésétől eltekintett. A képviselőtestület a Szt., valamint a fent említett önkormányzati rendeleteknek megfelelően járt el, amikor panaszost kötelezte a jogtalanul felvett munkanélküli jövedelempótló támogatás visszafizetésére. A képviselőtestület a körülményeket mérlegelve döntött úgy, hogy a család teherbírása még lehetővé teszi a kérdéses összeg visszafizetését, méltányosságból azonban a kamatokat elengedte. A környezettanulmány, a család jövedelmi viszonyainak áttekintése után megalapozottnak találtam a döntést. Megállapítottam, hogy az önkormányzat megtett mindent, hogy az összeg visszafizetését elősegítse. Közmunkásként alkalmazta a családfőt, ezzel rendszeres jövedelemhez jutatta a családot. A lehetséges szociális támogatásokat részükre megadta (átmeneti segély, étkezési térítési díj, beiskolázási segély). Majd egy évig nem intézkedett az összeg behajtása iránt. A panaszosnak jelezte, hogy hajlandó megállapodást kötni akár  csekély összegű  havi törlesztőrészletről is.
Az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. A (2) bekezdés szerint a Magyar Köztársaság az ellátásra való jogot a társadalombiztosítás útján és szociális intézmények rendszerével valósítja meg.
A szociális biztonság nem jelent sem biztosított jövedelmet, sem pedig azt, hogy az állampolgárok egyszer elért életszínvonala a gazdasági viszonyok kedvezőtlen alakulása következtében ne csökkenhetne. Az államnak polgárai szociális biztonsága tekintetében fennálló kötelezettségeit az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdésében foglaltak általános jelleggel nevesítik.[32/1991.(VI.6.) AB határozat] Az Alkotmánybíróság 32/1998.(VI.25.) AB határozatában megállapította, hogy a szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósulásához.
Jelen esetben az önkormányzat kötelezése nem eredményezett olyan változást, amely miatt a család anyagi helyzete a megélhetési minimum alá csökkent volna. Pusztán a méltányosság gyakorlásának a módja nem hozható összefüggésbe a szociális biztonsághoz való joggal.
A fentiek alapján megállapítottam, hogy az önkormányzat mind a visszatérítés elrendelésekor, mind a méltányosság gyakorlása során a Szt. és a helyi önkormányzati rendelet előírásainak megfelelően járt el, intézkedése - a szociális biztonsághoz való jog vonatkozásában - alkotmányos visszásságot nem okozott, ezért ajánlással nem élek.

Budapest, 1998. szeptember 15.

Gönczöl Katalin