OBH 5647/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása

Panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához intézett beadványában a Tokodi Üveggyár zajkibocsátását sérelmezte. Előadta, hogy a zaj és rezgés nagymértékben zavarja a gyár környezetében lakók nyugalmát, az illetékes hatóságok ugyanakkor nem teszik meg a szükséges intézkedéseket.

Vizsgálatomat a Magyar Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében deklarált legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmének gyanúja miatt indítottam meg.

Eljárásom során a rendelkezésemre bocsátott iratanyag tanulmányozása mellett megkerestem az Észak-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség /Felügyelőség/ Igazgatóját, akitől az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § (2) bekezdése alapján részletes tájékoztatást kértem. Ezt követően a Környezetvédelmi Főfelügyelőség vezetőjétől kértem további információkat a korábban megtett intézkedésekről, majd ismételten a Felügyelőséghez fordultam.

A megállapított tényállás

A Tokodi Üveggyár zajkibocsátásának vizsgálatára első alkalommal 1989. december 1-én került sor. A mérési eredmények alapján a zajterhelési határérték túllépését állapították meg, a legnagyobb túllépés 25 dB volt az éjszakai időszakra megállapított 40 dB-hez képest. A hatóság a teljesítés határidejét 1992. június 30-ában állapította meg, azonban a határozat végrehajtására nem kerülhetett sor, mert a gyárat időközben bezárták. A tevékenységet 1993-ban kezdték újra Tokodi Üveggyár Kft. cégnév alatt.

A Felügyelőség 1995. augusztus 10-én a telephely vizsgálatát elvégezte, a zajkibocsátás a Gyár u. - Patak sor - József A. u. épületei esetében az előírásoknak nem felelt meg. A legnagyobb mértékű határérték-túllépés az éjszakai időszakban 20 dB volt. A Felügyelőség az 1995. december 5-én kelt határozatában a Tokodi Üveggyár Kft. részére zajkibocsátási határértékeket állapított meg. A határozatban nevesített 1996. szeptember 30-i határidőt a Felügyelőség - eleget téve az üzemeltető kérésének - 1997. május 31. napjára módosította.

Az ellenőrző zajvizsgálatok során a Felügyelőség megállapította, hogy a határérték-túllépés 28 dB volt, vagyis a gyárnak a zajcsökkentés érdekében tett intézkedései eredménytelenek voltak.

A Felügyelőség a zajkibocsátót 1.542.755 Ft. összegű zajbírság megfizetésére kötelezte, amely a másodfokú eljárást követően jogerőssé vált.
A Felügyelőséghez - amely több, a működés során keletkező légszennyező anyagra vonatkozó kibocsátási határértéket állapított meg - levegőtisztaság-védelmi szempontból a gyár működésével összefüggő panasz nem érkezett.

Az érintett alkotmányos jog és az ügy jogszabályi háttere

A Magyar Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 31. § (1) bekezdése kimondja, hogy a környezeti zaj és a rezgés elleni védelem kiterjed mindazon mesterségesen keltett energiakibocsátásokra, amelyek kellemetlen, zavaró, veszélyeztető vagy károsító hang-, illetve rezgésterhelést okoznak.

A zaj- és rezgésvédelemről szóló 12/1983. (V. 12.) MT rendelet 12. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a környezetvédelmi hatóság meglevő üzemi létesítményre - a 9. § (2) bekezdésében meghatározott módon - zajkibocsátási határértéket állapíthat meg és előírhatja annak teljesítési határidejét.
A 21. § (2) bekezdése szerint bírság fizetésére kell kötelezni az üzemeltetőt akkor is, ha a környezetvédelmi hatóság által megállapított határidőt követően a meglévő üzemi létesítmény által okozott zaj továbbra is meghaladja a megállapított zajkibocsátási, illetőleg az okozott rezgés meghaladja a megengedett rezgésterhelési határértéket.

A zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 4/1984. (I. 23.) EüM rendelet 1. számú melléklete tartalmazza az üzemi létesítményekben folytatott tevékenységtől származó zaj megengedett egyenértékű A-hangnyomásszintjeit.

A vizsgálat megállapításai

Az 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint az az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

Az országgyűlési biztos az idézett rendelkezés alapján a hatóságok, illetve közszolgáltatást végző szervek eljárását vizsgálhatja. A konkrét ügyben az Észak-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség az érintett hatóság, amely eljárásának vizsgálatára az 1993. évi LIX. törvényben kapott felhatalmazás alapján lehetőségem van.

A felügyelőség hatósági osztályának köztisztviselőjétől kapott tájékoztatás szerint 1999. február 17-én újabb zajmérés megrendelésére került sor, amely figyelemmel a korábban elvégzett környezeti zajvizsgálatok igen kedvezőtlen eredményére, mindenképpen szükségesnek látszik. A tájékoztatás kiterjedt arra is, hogy az üzemeltető a több, mint egy éve jogerőre emelkedett határozatban foglalt kötelezés ellenére nem fizette meg a zajbírságot. A panaszos felesége távbeszélőn azt közölte, hogy a sérelmezett állapot változatlanul fennáll.

Az 1995. augusztus 10-én végzett hatósági zajvizsgálatról készült jegyzőkönyv leglényegesebb megállapítása az, hogy a vizsgált létesítmény a zajkibocsátásra vonatkozó előírásoknak nem felel meg.

Az 1995. december 5-én kelt határozatában a Felügyelőség a zajkibocsátási határértékek teljesülésének határidejét 1996. szeptember 30. napjában állapította meg, majd a határidőt 1997. május 31. napjára módosította.

A zaj- és rezgésvédelemről szóló 12/1983. (V. 12.) MT rendelet alkalmazásában veszélyes mértékű zaj a levegőnek az emberi környezetben észlelhető olyan mértékű és minőségű nyomásingadozása, amely meghaladja a megengedett zajterhelési (zajimissziós), illetőleg zajkibocsátási (zajemissziós) határértéket. A zajvizsgálati mérések alkalmával a zajkibocsátás 20, majd 28 dB-lel haladta meg a zajkibocsátás megengedett határértékét.

Kétségtelen, hogy a zajcsökkentési munkálatok hosszabb időt vesznek igénybe, azonban az érintett területen élők egészségének megóvása mindenképpen gyors intézkedést indokolna, az elmúlt évek történései azonban nem erre utalnak.

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Felügyelőség az állampolgárok nagyobb körét érintő probléma rendezése érdekében számos intézkedést tett: zajkibocsátási határértékeket állapított meg, ellenőrző méréséket végzett, az üzemeltetőt zajbírság megfizetésére kötelezte. A felsorolt eljárási cselekmények érdemi intézkedések ugyan, azonban a sérelmezett állapot továbbra sem szűnt meg, tehát a Felügyelőség korábbi intézkedései nem hozták meg a kívánt eredményt.

A hathatós, vagyis a sérelmezett állapot megszűnését eredményező intézkedések elmulasztásából fakadó alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az alábbi ajánlást teszem: Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján felkérem az Észak-dunántúli Környezetvédelmi Felügyelőség igazgatóját, hogy a rendelkezésére álló eszközökkel gondoskodjon az Üveggyár működéséből eredő, több éve fennálló sérelmes állapot mielőbbi megszüntetéséről.

Budapest, 1999. április 10.

Gönczöl Katalin