OBH 5322/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A török állampolgárságú panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert állítása szerint az ellene folytatott büntetőeljárás során fenyegetéssel bírták vallomásra,  nem  biztosítottak számára megfelelő tolmácsot, emiatt védekezni sem tudott és  a nyomozás iratait sem ismerhette meg. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.	

Érintett alkotmányos jog:
Védelemhez való jog (Alk. 57. § (3) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
8. § (1) A büntetőeljárás nyelve a magyar. A magyar nyelv nem tudása miatt senkit sem érhet hátrány.
(2) A büntetőeljárásban mind szóban, mind írásban mindenki anyanyelvét használhatja.
 80. § (1) Ha nem magyar anyanyelvű személy az eljárás során anyanyelvét kívánja használni, tolmácsot kell igénybe venni.
        
  Megállapított tényállás:      
	A panaszos ellen a Bács-Kiskun Megyei Rendőrfőkapitányság 117/1995. számon indított büntetőeljárást 1995. augusztus 3-án. Az előzetes letartóztatással kapcsolatos bírósági meghallgatására 1995. augusztus 4-én került sor a Kecskeméti Városi Bíróságon, ahol jelen volt a gyanúsított kirendelt védője és a nyomozó hatóság által kirendelt tolmács. A panaszos a meghallgatása során kijelentette, hogy meghatalmazott védőről gondoskodik és csak ezt követően tesz vallomást. A letartóztatási indítványra észrevétele nem volt, a bíróságnak a letartóztatást elrendelő végzését tudomásul vette.
	A panaszos 1995. augusztus 7-én adott meghatalmazást egy budapesti ügyvédnek, akit a kihallgatásokról a nyomozó hatóság értesített. A védő a nyomozati cselekményeken nem vett részt, írásbeli indítványokat, észrevételeket nem tett, majd 1995. november 7-én kelt és a nyomozó hatósághoz november 16-án érkezett beadványában bejelentette, hogy megromlott egészségi állapota miatt a védelmet nem tudja ellátni. Ezt követően a nyomozó hatóság 1995. november 20-án újabb védőt rendelt ki, aki az 1996. január 9-i és január 16-i ügyészi kihallgatásokon részt vett.
	A nyomozás során a nyomozó hatóság K.A. tolmácsot rendelte ki. A tolmács tevékenységét a gyanúsított az első ügyészi kihallgatáson kifogásolta. Az 1996. január 16-i kihallgatáson már újabb tolmácsról gondoskodott a hatóság. A terhelt első gyanúsítotti kihallgatásán még úgy nyilatkozott - szintén török állampolgárságú terhelttársával együtt - hogy a tolmácsot jól érti.
	A panaszos a bíróság előtt is hivatkozott a nyomozás során történt rendőri bántalmazásra és kényszervallatásra, azonban a bíróság ezt a védekezését nem fogadta el. A tanúként kihallgatott rendőrtisztek ezt cáfolták és előadásukat a fogvatartásban lévő vádlott folyamatos orvosi vizsgálataira vonatkozó igazolások sem támasztották alá. A panaszos 1996. január 16-án történt ügyészi kihallgatásán úgy nyilatkozott, hogy az eljáró hatóságok ellen panasza nincs és nem kívánt élni a saját anyanyelvű írásbeli vallomás jogával sem. Erre a lehetőségre a nyomozó hatóság már az első kihallgatása során kioktatta.
	A panaszos és három társa ellen jelentős értékre, fegyveresen, csoportosan elkövetett rablás bűntette miatt a kecskeméti Városi Ügyészség B.1008/1995/18-I. szám alatt, 1996. január 17-én emelt vádat. A Kiskunfélegyházi Városi Bíróság 1998. április 21-én kelt B.303/1997/30. sz. ítéletével a panaszost hét évi szabadságvesztés büntetésre ítélte. A másodfokon eljáró Bács-Kiskun Megyei Bíróság az 1998. október 26-án kelt Bf.670/1998/10. sz. ítéletével a büntetés mértékét hat évre leszállította, egyebekben az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. A panaszos jelenleg jogerős büntetését tölti a Budapest Fegyház és Börtönben.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos beadványában a bíróság elfogultságát is sérelmezte. Az országgyűlési biztosnak a bíróságok eljárásának vizsgálatára nincs hatásköre, ezért vizsgálatom a panasz ezzel összefüggő részeire nem terjedt ki.
	A rendőrség eljárásával kapcsolatos sérelmek kivizsgálására a Legfőbb Ügyészt kértem fel. A Legfőbb Ügyész a lefolytatott vizsgálat alapján megállapította, hogy a büntetőeljárásban a panaszos jogai nem sérültek sem a védelem biztosítása, sem a megfelelő tolmácsolás biztosítása terén. A tolmács közreműködésével kapcsolatban a bíróság másodfokú határozata külön indoklást is tartalmazott.
	A vizsgálat eredményeként a panasz tárgyában a Legfőbb Ügyész nem talált okot ügyészi intézkedésre.
	A fentiek alapján a panaszos sérelmeit a vizsgálat nem találta megalapozottnak, ezért a vizsgálatot megszüntetem.

Budapest, 1999. március 10.

Gönczöl Katalin