OBH 4760/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Somosi György

Az eljárás megindítása

Az Észak-Magyarország című napilap 1997. április 26-i száma "A hallatlan zaj nagyon is hallható" címmel cikket közölt a miskolci Báthory-sori, Gorkij-sori, Ládi-telepi lakásokat érintő, a DIGÁZ Kft. által folytatott tevékenységből származó zajkibocsátásról. A cikk beszámolt a lakók megpróbáltatásairól.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény /a továbbiakban: Obtv./ 16. § (2) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos a hatóságok intézkedései vagy mulasztásai által az alkotmányos jogokkal összefüggő sérelmek kivizsgálása és megszüntetése érdekében hivatalból is eljárhat. E törvényi felhatalmazással élve a fenti cikk alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.

Eljárásom során az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján részletes tájékoztatást kértem az Észak-magyarországi Környezetvédelmi Felügyelőség /a továbbiakban: Felügyelőség/ Igazgatójától a panasszal kapcsolatos álláspontjáról. A megkeresésemre adott válaszban foglaltakra figyelemmel további felvilágosítást kértem a Felügyelőség, majd a Környezet- és Természetvédelmi Főfelügyelőség illetékes köztisztviselőjétől.

A megállapított tényállás

A Felügyelőség az Oxigéngyár zajkibocsátásának vizsgálatakor a zaj- és rezgésvédelemről szóló 12/1983. (V. 12.) MT rendelet alapján a teljesítési határidő megjelölésével előírta a betartandó határértékeket. Az ekkor elvégzett mérések szerint éjszakai időszakban az Oxigéngyár 11 dB-lel lépte túl a határértéket. A hatóság a zajcsökkentésre 1985. március 30-ig biztosított határidőt.

A határértékek túllépés miatt a Felügyelőség összesen négy alkalommal /1985-ben, 1987-ben, 1990-ben és 1993-ban/ vetett ki zajbírságot.

Az újabb zajszíntmérésre 1997. február-április között került sor, ekkor ismét jelentős, 14 dB túllépést észlelt a hatóság éjszakai időszakban. A Felügyelőség a megváltozott rendezési terv figyelembevételével előírt határértékek teljesítésének határidejeként 1998. május 1-jét állapította meg.

A zajkibocsátó a megállapított teljesítési határidő 1999. december 31-re történő módosítása iránt nyújtott be kérelmet a Felügyelőséghez, amely azt 1998. augusztus 7-én elutasította. Az első fokú környezetvédelmi hatóság határozatát a Környezet- és Természetvédelmi Főfelügyelőség az 1999. március 30-án kelt határozatában helybenhagyta.
A Főfelügyelőség köztisztviselőjétől kapott tájékoztatás szerint az első fokú környezetvédelmi hatóságnál már sor került az újabb zajmérés megrendelésére.

Az érintett alkotmányos jog és az ügy jogszabályi háttere

Az Országgyűlési Biztos eljárása során a következő alkotmányos jogot vizsgálta az üggyel kapcsolatban.

A Magyar Alkotmány 70/D. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.

A környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény 31. § (1) bekezdése kimondja, hogy a környezeti zaj és a rezgés elleni védelem kiterjed mindazon mesterségesen keltett energiakibocsátásokra, amelyek kellemetlen, zavaró, veszélyeztető vagy károsító hang-, illetve rezgésterhelést okoznak.

A zaj- és rezgésvédelemről szóló 12/1983. (V. 12.) MT rendelet 12. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a környezetvédelmi hatóság meglevő üzemi létesítményre - a 9. § (2) bekezdésében meghatározott módon - zajkibocsátási határértéket állapíthat meg és előírhatja annak teljesítési határidejét.
A 21. § (2) bekezdése szerint bírság fizetésére kell kötelezni az üzemeltetőt akkor is, ha a környezetvédelmi hatóság által megállapított határidőt követően a meglévő üzemi létesítmény által okozott zaj továbbra is meghaladja a megállapított zajkibocsátási, illetőleg az okozott rezgés meghaladja a megengedett rezgésterhelési határértéket.

A vizsgálat megállapításai

A zaj- és rezgésvédelemről szóló, módosított 12/1983. (V. 12.) MT rendelet 12. §-ának (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a környezetvédelmi hatóság meglevő üzemi létesítményre zajkibocsátási határértéket állapíthat meg, és előírhatja annak teljesítési határidejét. Ha a környezetvédelmi hatóság által megállapított határidőt követően a meglévő üzemi létesítmény által okozott zaj továbbra is meghaladja a megállapított zajkibocsátási határértékeket, az üzemeltetőt bírság fizetésére kell kötelezni. A fenti jogszabályban említett zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról a 4/1984. (I. 23.) EüM rendelet rendelkezik, kimondva, hogy az 1-4. mellékletben megállapított határértékeket a mérési módszert tartalmazó állami szabvány szerint kell értelmezni.

A konkrét esetben a Felügyelőség, összhangban a 12/1983. (V. 12.) MT rendelettel előírta a betartandó határértékeket, a teljesítési határidő megjelölésével. Az ezt követő időszakban elvégzett mérések eredményeire figyelemmel az első fokú környezetvédelmi hatóság zajbírság többszöri kivetésével próbálta rászorítani az üzemeltetőt a kellő mértékű zajcsökkentés végrehajtására.

Az időközben megváltozott, a területre vonatkozó részletes rendezési terv figyelembevételével került sor a határértékek előírására a teljesítési határidő megállapításával. A teljesítési határidő módosítására irányuló üzemeltetői kérelmet az első- és másodfokú környezetvédelmi hatóság egyaránt elutasította, így az újabb zajszíntmérésnek nincs akadálya.
Az országgyűlési biztos az 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján a hatóságok, illetve közszolgáltatást végző szervek eljárását vizsgálhatja. A konkrét ügyben az Észak-magyarországi Környezetvédelmi Felügyelőség az a hatóság, amely eljárásának vizsgálatára a fenti törvényben kapott felhatalmazás alapján lehetőségem van.

Megállapítottam, hogy az érintett hatóság az üzem működését, környezetre gyakorolt hatását több alkalommal vizsgálta. A Felügyelőség az állampolgárok nagyobb körét érintő probléma rendezése érdekében számos intézkedést tett: zajkibocsátási határértékeket állapított meg, ellenőrző méréséket végzett, az üzemeltetőt zajbírság megfizetésére kötelezte; ezért a Felügyelőség eljárásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg. A további intézkedéseket az üzemeltetőnek az 1998. május 1-jei teljesítési határidő módosítására irányuló kérelme miatt indult hatósági eljárások késleltették. A Főfelügyelőség másodfokú határozatának ismeretében azonban már nincsen akadálya az újabb eljárási cselekmények elvégzésének.

Tekintettel a korábban elvégzett környezeti zajvizsgálatok igen kedvezőtlen eredményére, illetve a lakossági panaszokra, felkérem az Észak-magyarországi Környezetvédelmi Felügyelőség Igazgatóját, hogy a rendelkezésére álló eszközökkel folyamatosan gondoskodjon az üzem zajkibocsátásának csökkentését elősegítő hatékony intézkedésekről és ezekről engem tájékoztatni szíveskedjen.

Budapest, 1999. április 30.

Gönczöl Katalin