OBH 4681/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Horváth Judit

A vizsgálat megindítása

Panaszos ezév áprilisában panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. Panaszában azt sérelmezte, hogy a Fővárosi Önkormányzat Fővárosi Kéményseprő és Tüzeléstechnikai Szolgáltató Vállalata és jogelődje éveken keresztül több kémény után fiktív szolgáltatási díjat szedett be, holott panaszos csak egy kéményt használ, a többi használaton kívül van. Mivel a panasz összefüggésben hozható az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jogbiztonság elvével, a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam. Felkértem Budapest főjegyzőjét, hogy az ügyben vizsgálatot folytasson le. 

A megállapított tényállás

Panaszosnak  több éve húzódó panaszügye van a Főpolgármesteri Hivatal Közmű Ügyosztályán. 17 évre visszamenően követeli a kéményseprési díj visszafizetését, mivel véleménye szerint lakóháza nem működő kéményei után is felszámolták a díjat.
Állítása szerint a megállapított 5 db kéményszám már 17 éve nem felel meg a valóságnak, 4 db kéményt már régebben lefedtek, azóta nem használtak.
A Fővárosi Kéményseprőipari Kft. ( továbbiakban FŐKÉTÜSZ)  1995. januárjában megegyezett panasszossal, hogy öt évre - azaz 1990. január 1-ig - visszamenőleg töröl a nyilvántartásából  négy kéményt, és 1995. áprilisában - a mindenkori tisztítási díj figyelembevételével - 4.035Ft-ot jóváírtak. Az egy darab tartalékkémény biztosításától is eltekintettek. Panaszos ennek ellenére továbbra is követelte 17 évre visszamenőleg a kifizetett díjat és ennek a követelésének alátámasztására, 1995. óta nem fizet díjat az egy darab használatban lévő kémény után sem. A FŐKÉTÜSZ valamint a Főpolgármesteri Hivatal Közmű Ügyosztálya 1996. december 16-án helyszíni vizsgálatot tartott panaszos lakóépületében. A vizsgálat megállapította, hogy az épületben 5 db kémény épült. A kémények előírás szerinti, szakszerű használaton kívül helyezése nem történt meg. Panaszos  sorozatosan akadályozza a kötelező  kéményseprőipari közszolgáltatás elvégzését. Ezév januárjában a szolgáltató kezdeményezésére a Főpolgármesteri Hivatal Igazgatási és Hatósági Ügyosztálya felszólította a tűz-, élet- és vagyonvédelem előírásainak betartására, továbbá a kötelező közszolgáltatás igénybevételére.

A vizsgálat megállapításai

A beszerzett információk,  iratok  és a vonatkozó jogszabályok alapján a következőket állapítottam meg:
1997. január 1-ig a  27/1996. (X. 30.) BM rendelet  (továbbiakban: Ksr.) szabályozta a kötelező kéményseprő-ipari közszolgáltatást.
Az 1.§ (2) bek-e rögzítette, hogy mely módon kell szabályosan használaton kívül helyezni a kéményeket.
A Ksr. 15. § (1) bekezdése szerint a folyamatos kötelező munka díját akkor is meg kell fizetni, ha a vállalat dolgozóját a munka elvégzésében megakadályozták, vagy a munka elvégzésének feltételeit nem biztosították, feltéve, hogy a vállalat a munka végzéséről szóló értesítési kötelezettségének eleget tett.
1997. január 1-től lépett hatályba a 27/1996. BM. rendelet a kötelező kéményseprő-ipari közszolgáltatásról. A 1. § (2) bek-e kimondja, hogy a közszolgáltatás nem terjed ki arra a kéményre, amely használaton kívül áll, és amelynek bekötőnyílásait és tisztítónyílásait befalazták vagy nem éghető anyaggal tömören, illetőleg egyéb nem oldható szerelési technológiával (kötéssel) lezárták, és a kéménytisztítás helyén jól látható módon megjelölték.
7. § (1) bek szerint a tartalékkémények és tartozékaik rendeltetésszerű használhatóságát – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – évente egyszer ellenőrizni kell és a tisztítást, ha szükséges, egyidejűleg el kell végezni.
Az Országos Építésügyi Szabályzat (OÉSZ) 140.§ -a rendelkezik a tartalékkémény létesítéséről.
A fentiek alapján megállapítottam, hogy panaszos kifogásai nem megalapozottak. A helyszíni szemlén bebizonyosodott, hogy panaszos nem fedette le a jogszabályban foglaltaknak megfelelően az általa nem használt kéményeket, ezért a nem működő, de használaton kívül sem helyezett kémények tartalékkéményeknek minősülnek, azok állapotának ellenőrzése kötelező, tehát az ellenőrzés után díjat is kell fizetni. A FŐKÉTÜSZ  1995. januárjában méltányosságból, holott erre jogszabályi felhatalmazása nem volt, öt évre visszamenőleg elengedte a tisztítási díjat és a nyilvántartásból 4 db kéményt törölt. Mindezt annak érdekében tette, hogy a már több éve húzódó panasz ügyet  véglegesen megoldja. Mivel a szolgáltató a jogbiztonság alkotmányos elvét sértő eljárása egyértelműen a panaszos érdekeit szolgálta, ezért kifogással nem élek, és a konkrét ügyben ajánlást nem teszek.

Budapest, 1997. szeptember 15.

Dr. Polt Péter