OBH 4552/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr Schilling Rezső

Az eljárás megindulása:
	A panaszos horvát származású,  a magyar nyelvet nem beszélő személy, aki jogerősen kiszabott 15 év fegyházbüntetését először  a Váci Fegyházban, jelenleg a Budapesti Fegyház és Börtönben tölti.
 	Beadványaiban kezdetben sérelmezte, hogy letéti pénzzel nem rendelkezik, a számára a börtön részéről biztosított borotva és más tisztálkodási eszköz  nem megfelelő illetve kevés, nem tud teát inni állandóan, mert allergiás rá.  Állítása szerint Dél-Afrikában élő feleségével a telefonon történő kapcsolattartását nem teszik lehetővé. Később - újabb beadványokban - elitélése megalapozatlanságára hivatkozott és kérte, hogy büntetését hazájában tölthesse le.
	A panaszban foglaltakra figyelemmel alkotmányos jogok sérelmének gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében a váci büntetésvégrehajtási intézet parancsnokától tájékoztatást és felvilágosítást kértem.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz  való jog ( Alkotmány. 2.§ /1/ bek. )
Jogorvoslathoz való jog ( Alkotmány. 57. § /5/ bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1993. évi LIX. tv. az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról 
	16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
	29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
a) az államhatalmi, államigazgatási feladatot ellátó szerv;
b) az államigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv;
c) a fegyveres erők;
d) a rendőrség, a rendészeti szerv;
e) a nemzetbiztonsági szolgálatok;
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;
1996. évi XXXVIII. törvény a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről
	56. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása akkor adható át, ha
a) a külföldi állam kötelezettséget vállal a büntetés még végre nem hajtott részének végrehajtására,
b) az elítélt a végrehajtás átengedéséhez hozzájárult, feltéve, hogy az átengedés az elítélt átadásával jár együtt.
	(2) Magyar állampolgárral szemben kiszabott szabadságvesztés végrehajtása akkor adható át, ha állandó lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye külföldön van.
	(3) Az (1) bekezdés b) pontja szerinti hozzájárulás nem vonható vissza.
	57. § (1) A végrehajtás átadása iránt az igazságügyminiszter keresi meg a külföldi államot.

	(2) A szabadságvesztés végrehajtásának átadása esetén az elítélt átadásáról az Interpol a rendőrség közreműködésével gondoskodik.
	58. § Ha a végrehajtást átvették, az elítélttel szemben a büntetés végrehajtását csak akkor lehet Magyarországon folytatni, ha a végrehajtást átvevő államban az elítélt kivonta magát a végrehajtás alól.
	59. § Ha a végrehajtás átengedését követően az ítéletet perújítás vagy felülvizsgálat folytán megváltoztatják, vagy a végrehajtás közkegyelmi rendelkezés alapján nem folytatható, illetve a büntetés tartama csökken, az átvevő államot erről értesíteni kell.

A vizsgálat megállapításai:
	Panaszost több emberen elkövetett emberölés kisérletének büntette miatt  jogerősen 15 év, fegyházban letöltendő szabadságvesztésre itélték. Több hónapon keresztül rendőrségi fogdában tartották fogva, a Váci Fegyház 1996. április 17-én fogadta be.
	A váci büntetésvégrehajtási intézet parancsnokától kapott tájékoztatás és dokumentáció szerint a panaszossal és a felvetett problémáival az átlagosnál több esetben  foglalkoztak. Nehéz a  börtöntűrő képessége, a nyelvismeret hiányában kommunikációs problémákkal küzködik. Pszichológus  szerint érzékeny, sebezhető  ember.  Nagy mértékben igényli a reá odafigyelést, de a sérelmeket  nem képes feldolgozni. Gyakran panaszkodik álmatlanságra, nagy fáradtságra, esetenként emlékezet-kiesésre.
	A rendelkezésre álló iratokból megállapítottam, hogy a  panaszos kérelmeire az intézet alkalmazottai általában pozitívan reagáltak, így az intézeten belüli megbilincselését 1996. november 15-től megszüntették. 1997. január 17-i  nevelői feljegyzés szerint a panaszos már beszélt hazája konzuljával, de nem látogatták meg. Késve érkezett letéti pénze miatt utólagos vásárlási engedélyt is többször adtak részére. 1997. március 20-án kelt feljegyzés szerint kérelmére az intézet pszichológusa angol tolmácsolás igénybevételével megvizsgálta. Több levelét elküldték az Emberi Jogok Európai Bizottságának.
	Büntetése 1997. szeptember 3-án  emelkedett jogerőre, erre tekintettel új csoportba helyezték. A nyelvi nehézségek ellenére itt már jobban érezte magát, egyes adatok szerint társai segítőkészen viszonyultak hozzá, segítettek számára beadványait megfogalmazni. Probléma esetén a helyzetet eseti német nyelvű tolmácsolással próbálták rendezni.
	 A tisztálkodási eszközökkel, a teával, az ingyenes levelezés megvonásával és a telefonálási lehetőség hiányával összefüggésben 1998. március 24-én a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságához fordult, részére választ április 15-én küldtek. A válasz szerint az intézet nem rendelkezik olyan telefonnal, amelyen a fogvatartottak hozzátartozóikkal beszélhetnének, az ingyenes levelezés nem biztosított azok számára akik keresettel vagy letéti pénzzel rendelkeznek,  a panaszos  - miután azzal már rendelkezik - a letéti pénzéből a kiétkezések során vásárolhatott volna magának megfelelő borotvát. A teára való allergiára hivatkozást azzal utasították el, hogy a személyével kapcsolatos, több mint egy éves orvosi előzményekben erre semmiféle utalás nem található.
	 A későbbiek során többször, végül már a  beszélő helyett havonkénti engedélyt kapott, hogy nevelői szobából saját költségére feleségének telefonálhasson.  Több alkalommal kérte, hogy büntetését Horvátországban tölthesse le, e kérelmeit továbbították.  Más intézetbe történő áthelyezésére irányuló kérelmét egy esetben visszavonta, de később arra sor került.
	A panaszost 1998. szeptember 10-én angol nyelvű levélben tájékoztattam arról, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa nem rendelkezik hatáskörrel arra, hogy a részéről sérelmezett bírósági eljárást felülvizsgálja. Ismertettem számára, hogy büntetőügyének felülvizsgálatára milyen esetekben és milyen terjedelemben  kerülhet sor. Tájékoztattam végül, hogy a büntetése végrehajtásának hazája részére történő átadására milyen jogi feltételek esetén van lehetőség és az eljárás megindítását az igazságügyminisztertől kell kérnie. 
	A panaszos  erre vonatkozó kérelmét - feltehetően tévedésből  - hivatalunkhoz küldte meg. A beadványt, lefordítását követően 1998. szeptember 16-án intézkedésre az igazságügyminiszternek megküldtem. A két időpont szoros egybeesése - figyelemmel a postai valamint fordítási időre is - arra utal, hogy a panaszos  már a tájékoztatásom kézhezvétele elött is rendelkezett ismerettel  a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló törvény előírásairól. Ezt az ismeretet nyilvánvalóan a börtönben szerezte.
	A vizsgálatom során beszerzett adatok és iratok alapján megállapítottam, hogy a panaszos részére a kapcsolattartási, a jogorvoslati lehetőségeket biztosították, így alkotmányos jogaival összefüggésben visszásság megállapítására alkalmas sérelem nem érte.  Ezért vizsgálatomat ajánlás nélkül lezártam.

Budapest, 1999. szeptember 20.

Dr. Polt Péter