OBH 4277/1997.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
jelentése

Előadó: Dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása 

A Panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert sérelmezte az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Bács-Kiskun Megyei Igazgatóságának eljárását.

Az ügyben a vizsgálatot 1997. június 30-án megindítottam.

A vizsgálat megindításával egyidejűleg megkerestem az APEH illetékes igazgatóságát vizsgálat lefolytatását kérve, tekintettel arra, hogy a beadványban írtak, alkotmányos joggal összefüggő visszásság fennállására engedtek következtetni.

A megállapított tényállás, az ügy jogszabályi háttere és az érintett alkotmányos jogok 

Az általam kért és az első fokú adóhatóság által lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy a Panaszos 1995. évben benyújtott adóbevallásában nem az átalányadózás szabályai szerint vallotta be adóját, annak ellenére, hogy az adóhatósághoz korábban tett nyilatkozatában az adózásnak ezt a formáját választotta. 

Adóbevallásának feldolgozásakor az adóhatóság észlelte a hibát, és a Panaszost értesítette arról, hogy bevallása "tartalmi hibás".

Az adózás rendjéről szóló, 1990. évi XCI. törvény (a továbbiakban: Art) 6. számú mellékletek 3. pontja, az átalányadót vagy a tételes átalányadót fizetők adózásának rendjéről szólva rögzíti: A nyilatkozat a bejelentési határidő letelte után nem pótolható, illetve nem vonható vissza, kivéve, ha az átalány választásának a nyilatkozattétel időpontjában is hiányoztak a törvényes feltételei. A bejelentésnek tartalmaznia kell az átalány-besoroláshoz szükséges valamennyi ismert adatot.

A Panaszos adóbevallásának nála maradó másolati példányát, az adóhatóság - a fentiek alapján - nem tekinthette joghatályosnak.

A Panaszos 1996. júniusában méltányossági kérelmet nyújtott be az adóhatósághoz, majd júliusban telefonon is érdeklődött beadványával kapcsolatban. Az ügyintéző köztisztviselő a Panaszost arról tájékoztatta, hogy az irányadó jogszabályok alapján kérését a hatóság nem teljesítheti.
Az adózó 1996. év október hónapban ismét tájékozódott ügye felől de ismét csak telefonon keresztül kapott felvilágosítást. 

Az Art. 4. § (1) bekezdése szerint, ha e törvény vagy adót, adófizetési kötelezettséget, költségvetési támogatást megállapító törvény másként nem rendelkezik, az adóügyekben az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló, 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban:Áe.) rendelkezéseit kell alkalmazni. 

Tekintettel arra, hogy az Art. az adóigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők tekintetében külön nem szól, így arra a fent hivatkozott rendelkezés értelmében az Áe. szabályai irányadóak.  

Az Áe. 15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. A (3)  bekezdés szerint eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről – kérelemre indult eljárás esetén – az ügyfelet értesíteni kell.

Az első fokú adóhatóság mulasztása a már hivatkozott jogszabályokon túlmenően sértette a jogbiztonság alkotmányos követelményét és egyben akadályozta a jogorvoslathoz fűződő alkotmányos alapjog maradéktalan érvényesülését is.

Felelősség terheli a szerv vezetőjét, mert az ügyintézés minden szempontból törvényes bonyolítása a vezető kötelessége.  Ezt támasztja alá az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal, fővárosi, megyei igazgatóságai, adófelügyelőségei, valamint az Adóelszámolási Iroda Egységes Iratkezelési Szabályzatát megállapító 20/1990 APEH utasítás 64. §-a is, rögzítve, hogy az ügyintézési határidők betartását az igazgatási vezetők folyamatosan ellenőrzik.

Fentieken túlmenően a 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:

" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál.

1997. március 14-én az illetékes osztályvezető ügyiratforgalmi ellenőrzést rendelt el az 1996. évben érkezett beadványokkal kapcsolatban. Az ellenőrzés megállapította, hogy a Panaszos beadványára az adóhatóság, a vonatkozó jogszabályoknak megfelelő formában, érdemben nem válaszolt. A vezető elrendelte az azonnali írásbeli tájékoztató kiadását, és az ügyintézővel szemben fegyelmi eljárás lefolytatását kezdeményezte.

Tekintettel arra, hogy az ügyben érintett köztisztviselő fegyelmi úton történő felelősségre vonása megtörtént, az ügyben - további orvoslást igénylő alkotmányos jogsérelem hiányában -  ajánlással élni nem kívánok, de a hasonló jellegű jogsérelmek jövőbeni elkerülése érdekében, állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére hivatkozva felkérem, az APEH Bács-Kiskun Megyei Igazgatóságának vezetőjét, hogy hivatalában tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Budapest, 1997. július  .

										Dr. Polt Péter