OBH 4152/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindítása

K. B. dunaharaszti lakos Hivatalunkhoz intézett panasza szerint a tulajdonát képező gépjárművet bűncselekmény útján megszerző B. O. székesfehérvári lakos ellen tett feljelentése alapján eljáró Székesfehérvári Rendőrkapitányság, illetve Székesfehérvári Városi Ügyészség mulasztásait - köztük elsősorban a gépjárműve lefoglalásának mellőzését és a büntető üggyel kapcsolatos tájékoztatása hiányát - sérelmezi.

Mivel az adott esetben az Alkotmány 2. § (1) bek. szerinti jogbiztonság sérelmével összefüggésben felmerült az Alkotmány 8. §-a szerinti alapjog és a 13. § (2) bekezdésében írt tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja, vizsgálatot rendeltem el. Ennek keretében az ügyben illetékes megyei főügyészséget az adott körülmények tisztázására irányuló eljárás lefolytatására kértem.

A tényállás és a vizsgálat megállapítása

K. B. panaszos azért tett feljelentést csalás bűntette miatt B. O. székesfehérvári lakos ellen, mivel az a neki eladás céljából átadott személygépkocsiját - a megbízástól eltérve - a Székesfehérvári Készpénz Kereskedelmi és Tanácsadó Rt.-nek úgy adta el, hogy az adásvételi szerződésen a panaszos nevét ő írta alá, s a kapott vételárat eltulajdonította.

A feljelentés alapját képező bűntett és más bűncselekmény miatt a Székesfehérvári Rendőrkapitányságnál 1692/1996. számon folytatott nyomozás során a panaszos kérte a gépkocsi lefoglalását. A nyomozó hatóság a kérést nem teljesítette, emiatt jogi képviselője panaszt tett a Székesfehérvári Városi Ügyészségen, megismételve a sértett gépkocsija lefoglalása iránti kérelmet.

A Székesfehérvári Városi Ügyészség az 1997. évi április hó 3. napján kelt B.977/1996/4/II. számú határozatával a panaszt elutasította. A határozatot a panaszos sértett jogi képviselőjének 1997. április 9. napján kézbesítették. 
Az utóbb említett határozat indokolása szerint a gépjármű lefoglalására a Be. 101. § a.) pontja alapján akkor kerülhetett volna sor, ha az a bűncselekmény bizonyítására szolgáló tárgyi bizonyítási eszköz lenne. Az adott esetben a panaszos sérelmére elkövetett sikkasztás törvényi tényállása megvalósulásának bizonyítását illetően a gépkocsinak nincsen bizonyító ereje, így az tárgyi bizonyítási eszközt nem képez. A sértettnek a gépjármű visszaszerzése, azaz kárának megtérülése érdekében a polgári jog eszközei állnak a rendelkezésére.

A Székesfehérvári Városi Ügyészség az 1997. évi június hó 6. napján B. O. ellen - további más bűncselekmények mellett - vádat emelt a K. B. panaszos sérelmére elkövetett sikkasztás bűntette és az azzal összefüggésben megvalósított magánokirat-hamisítás vétsége miatt.

A panasznak a gépjármű lefoglalásának mellőzését sérelmező részét illetően a magam részéről is osztom azt az ügyészi álláspontot, amely szerint a szóban lévő gépjármű nem tekinthető olyan dolognak, amely a Be. 82. § (1) bekezdésének megfelelően bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, ezért nem tekinthető tárgyi bizonyítási eszköznek. Mindamellett, hogy a Be. 5. § (3) bekezdésében meghatározott alapelvvel összhangban az eljáró hatóságoknak egyébként is körültekintően kell megállapítani a lefoglalásra kerülő tárgyi bizonyítási eszközök körét; a Be. 101. §-ában megfogalmazott eljárási szabályok alapján nincs lehetőség az eltulajdonított dolog lefoglalására azért, hogy az a tulajdonosnak visszaadható legyen. Ilyen körülmények között a lefoglalást a gépjárműnek - a panaszban hivatkozott - jogszabályba ütköző birtoklása sem indokolta.

Nem alapos továbbá a panasz abban a részében sem, amely szerint az ügyészség elmulasztotta részére a határozat kézbesítését. - A fentebb hivatkozottak szerint az ügyészi határozatot 1997. április 9. napján  a panaszos jogi képviselőjének kézbesítették. A Be.-nek a kézbesítésre vonatkozó 114. § (2) bekezdése szerint ha a sértettnek vagy egyéb érdekeltnek meghatalmazottja van, a részére szóló iratot a meghatalmazottnak kell kézbesíteni. Az ügyészség ennek megfelelő eljárása tehát nem kifogásolható.

Mindezek alapján az adott panaszban foglaltak vizsgálata alapján nem állapítható meg olyan alkotmányos visszásság, amely az országgyűlési biztos számára az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében meghatározott intézkedés megtételét tenné indokolttá.

Budapest, 1998. március 2.

Gönczöl Katalin