OBH 3784/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

H. J.-né budapesti lakos beadványában a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság szociális biztonságot súlyosan veszélyeztető eljárását panaszolta. 

A panaszos a Posta és Hírközlési Dolgozók Szakszervezeti Szövetsége alkalmazottjaként a balatonlellei Hotel Postás Üdülő igazgatója volt. 1996. őszén felajánlották számára a korengedményes nyugdíjazás lehetőségét, melyet elfogadott, a megállapodás az 52/1995. (V.10.) Korm. rendelettel módosított 5/1990. (I.18.) MT rendeletnek megfelelően, 1996. szeptember 24-én létrejött. 

A Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a B.11-20139/96/9. számú határozatával 1996. október 16-tól megállapította H. J.-né korengedményes nyugdíját egyben értesítette a munkáltatót, hogy a nevezett öregségi nyugdíjkorhatára eléréséig 1999. augusztus 11-ig 1.024.061 forintot kell befizetnie. A munkáltató a fizetési értesítésnek eleget tett, a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság számlájára az összeg 1996. október 31-én megérkezett.

A fentiek ellenére az Igazgatóság 1996. november 13-án a B.11-20139/96/13. sz. határozatával  a korengedményes nyugdíjmegállapító határozatot visszavonta a "munkáltatóra" hivatkozással.
A panaszos a határozat ellen fellebbezéssel élt. A fellebbezés elbírálására az 1997. április 8-án kelt F.6142. 1120139/96/31. számú határozattal  került sor, mely lényegében hatályon kívül helyezte a B.11-20139/96/13. sz.  megszüntető határozatot.

Érintett alkotmányos jogok

Szociális biztonsághoz való jog (Alk. 70/E. § (1)-(2) bek.)

Alkalmazott jogszabályok

5/1990. (I. 18.)  MT rendelet a korengedményes nyugdíjazásról

1. § (1) A munkáltató legfeljebb öt évvel az öregségi nyugdíjkorhatár (figyelembe véve a korkedvezményes életkort is) előtt álló munkavállalóval (ideértve a munkaviszonyban, szövetkezeti tagsági viszonyban, bedolgozói jogviszonyban foglalkoztatottakat is) megállapodhat a dolgozó korengedményes nyugdíjazásáról.
         (2) A korengedményes nyugdíjazás további feltétele, hogy

a) a dolgozó nő legalább 25 évi, a dolgozó férfi legalább 30 évi - az illetékes társadalombiztosítási igazgatási szerv (továbbiakban: társadalombiztosítási szerv) által előzetesen igazolt - szolgálati idővel rendelkezzék.
b)
c) a munkáltató az öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséig az évenkénti emelések és a kiegészítések nélküli nyugdíj összegét, továbbá a korengedményes nyugdíjhoz megállapított háztastársi pótlékot, illetőleg a házastárs utáni jövedelempótlékot a fizetési értesítés kézhezvételét követő 15 napon belül a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság (MÁV Rt. Nyugdíj igazgatóság) elkülönített számlájára egy összegben befizeti.

Megállapított tényállás

A panaszos a Posta és Hírközlési Dolgozók Szakszervezeti Szövetségének volt az alkalmazottja. A PHDSzSz. 1996. szeptember 24-én megállapodást kötött  H. J.-né dolgozóval az 52/1995. (V. 10.) Korm. rendelettel módosított 5/1990. (I. 18.) MT rendeletnek megfelelően nevezett korengedményes nyugdíjazására vonatkozóan a megállapodást a munkáltató képviseletében L. A. írta alá. E megállapodás alapján a Fővárosi és Pest Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Nyugellátási Osztálya a B.11-20139/96/09. számú határozatával - miután a panaszos a korengedményes nyugdíj egyéb feltételeinek is megfelelt - 1996. október 16-tól a korengedményes nyugdíjat megállapította és a 09. alszámú fizetési értesítéssel kötelezte a munkáltatót megtérítendő 1.024.061 Ft egyösszegű megfizetésére. A munkáltató e fizetési értesítésnek eleget is tett, ugyanis a fenti összeg a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság számlájára 1996. október 31-én beérkezett.

Néhány nappal a fenti számú határozat kézbesítését követően érkezett - ugyancsak a PHDSzSz. pecsétjével ellátott - átirat, melyet már M. F. ügyvivő elnökként  írt alá. Lényegében vitatta a L. A. megbízott elnök jogosultságát a megállapodás megkötésére, állítása szerint L. A. elnöki megbízatása 1996. október 29-én megszűnt és egyúttal jelezte azt is, hogy a Szakszervezeti Szövetség delegált tagjai a bíróság előtt megtámadták L. A. összes általuk jogellenesnek tartott vagyonjogi kötelezettség-vállalását (így a H. J.-néval kötött megállapodást is). Ennek megfelelően kérte az Igazgatóság intézkedését az esetleg már átutalt megtérítendő összeg letétként való kezelése ügyében. Az Igazgatóság Nyugdíj Osztálya 1996. november 18-án a 13. alszámú újabb  határozatával visszavonta a korengedményes nyugdíját már megállapító korábbi határozatát. A panaszos a fenti határozat ellen fellebbezéssel élt. A fellebbezés során az Igazgatóság jogi igazgató-helyettese - a munkáltatót képviselő szakszervezetek közti vita miatt - az 1997. február 10-én elküldött levelében az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság álláspontját kérte a fellebbezés (jogorvoslat) elbírálásához.

A Főigazgatóság az 1997. március 27-én megküldött válaszában - elsősorban az ügyfél jogait mérlegelve - lényegében azt az álláspontot rögzítette, hogy a megállapodás megkötése körüli vita nem változtat azon a tényen, hogy a munkáltató és a munkavállaló közötti megállapodás megtörtént, sőt a munkáltató a befizetési kötelezettségét egyébként is már teljesített; így mindaddig amíg érvénytelenség címén nem támadják meg a megállapodást, addig vélelmezni kell a megállapodás érvényességét. E levél alapján nevezett ügyében a fellebbezés során a korábbi korengedményes nyugdíjat - a fellebbezés során történt utólagos átlagkereset számítás felülvizsgálata végett - módosított összegben az F.6142 B.11-20139/96/31. számú határozatával megállapították és egyidejűleg a 13. alszámú határozatot  hatályon kívül helyezték. 
H. J.-né ezen másodfokú határozat tárgyában újabb kérelemmel fordult az Igazgatóság vezetőjéhez írt levelében, melyben kérte a "késedelmi kamat" megfizetését, valamint a módosított összegű nyugdíj összegének felülvizsgálatát. Az Igazgatóság jogi igazgató-helyettese az F.6142 B.11-20139/96/33. számú határozatával - póteljárás során - mind az átlagkereset-számítását, mind a késedelmi pótlék kérésére vonatkozó igényt felülvizsgálta és ennek eredményeként egyrészt megállapította, hogy a másodfokú 31. alszámú határozatban az átlagkereset összege helyesen került megállapításra, másrészt azt is megállapította, hogy az ügyben még a jogorvoslati eljárás során lefolytatott vizsgálat alapján (tehát az igény jogerős elbírálása előtt, azaz még a jogorvoslati eljárás keretében) az első fokú határozat megváltoztatásra került, így nevezett kérelmeit elutasította. 

Fenti tényállás és a rendelkezésre álló iratok alapján úgy ítélhető meg, hogy - noha az Igazgatóság a 13. alszámú határozata meghozatalával "hibázott" - ezen téves intézkedés ügyviteli hibaként nem róható fel az Igazgatóságnak. A téves határozat meghozatalakor ugyanis oly csekély, egyébként megtévesztő információ állt az Igazgatóság érdemi ügyintézői rendelkezésére, hogy az adott helyzetben csakis a visszavonás mellett dönthettek. Csak a fellebbezés és a Főigazgatósági álláspont kialakítása során - tehát utólag - került az igazgatóság olyan "helyzetbe", és annyi információ birtokába, mely alapján "kiszűrhetők" voltak a munkáltatót képviselő szakszervezetek egymásnak ellentmondó vitás nyilatkozatai. A panaszos alapjogai, így elsősorban a szociális biztonsághoz való joga sérült, azonban nem a hatóság eljárására visszavezethetően, ezért alkotmányos visszásság nem keletkezett.

A panaszos késedelmi kamata iránti igényét az Igazgatóság a társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény 100. § (1) bek., valamint az 1/1997. (Tb.K. 4.) ONYF számú szakmai iránymutatás 1. pontja alapján azért nem tudta teljesíteni, mert az adott esetben nem lehetett szó ügyviteli hibáról és nem volt még az igény jogerősen elbírálva; a jogorvoslati eljárás befejezve.

A vizsgálat eredményeként ajánlást nem teszek, azonban a vizsgálati jelentést hatáskör és illetékesség okából megküldöm az ügyészségnek, amely törvényességi felügyelet gyakorol a Posta és Hírközlési Dolgozók Szakszervezeti Szövetsége felett.

Budapest, 1997. augusztus 1.

Dr. Polt Péter