OBH 3150/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindítása

K.L.-né panaszos leányának sátánista papnővé térítése érdekében levélben és egyéb fenyegető módon történő rendszeres zaklatásával kapcsolatban azért fordult hivatalunkhoz, mivel az emiatt F. V. ellen veszélyes fenyegetés szabálysértése miatt tett feljelentés tárgyában eljáró rendőri szervek eljárását indokolatlanul lassúnak és nem kellő hatékonyságúnak tartja.

Minthogy az adott esetben felmerült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott jogállamiság lényegi elemét képező jogbiztonság sérelmével összefüggésben az Alkotmány 60. § (1)  bekezdésében biztosított vallásszabadsághoz fűződő jog megsértésének gyanúja; vizsgálatot rendeltem el. Ennek keretében felkértem a Fővárosi Főügyészt a szabálysértési eljárással kapcsolatban a panaszos leánya jogi képviselője által előterjesztett kérelem nyomán tett intézkedésre, továbbá elrendeltem a szabálysértési iratok másolatának beszerzését.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai

A Budapesti VIII. kerületi Rendőrkapitányság, mint I. fokú szabálysértési hatóság az ügyben 1997. március 5. napjára tűzött ki szabálysértési tárgyalást, amelynek megtartására végül is azért nem került sor, mivel a szabálysértési hatóság indokoltnak látta egyrészt a F. V. elkövetőre vonatkozó ideggondozói adatok beszerzését, ezen felül az iratokat büntetőeljárás megindításának megfontolása érdekében megküldte az V-VIII-XIII. Kerületi Ügyészségnek. 

Az utóbb említett hatóság álláspontja szerint a rendelkezésre álló adatok nem érik el a kényszerítés bűntette alapos gyanúja megállapíthatóságához megkívánt szintet, ezért büntetőeljárás kezdeményezésére nincs kellő  alap. Ezért az iratokat 1997. május 13. napján visszaküldte a szabálysértési hatósághoz, amely ezt követően 1997. június 18. napján kelt 00006/1997. szabs. számú határozatával F. V.-t veszélyes fenyegetés szabálysértése miatt 20.000 Ft pénzbírsággal sújtotta. Az indokolás szerint F. V. az ellene feljelentést tevő K. K.-t 1996. december 11. napján kelt levelében adott szekta papnőjévé térítése érdekében - egyebek között - azzal is megfenyegette, hogy bűncselekmény áldozatává fog válni.

A Budapesti Rendőr-főkapitányság Igazgatásrendészeti Főosztálya Jogorvoslati Alosztálya 1997. szeptember 8. napján kiegészítő eljárás lefolytatása céljából az iratokat visszaküldte az első fokon eljárt szabálysértési hatóságnak. Az iratok alapján ugyanis igazságügyi elme-orvosszakértői vizsgálat elvégzésére volt szükség annak megállapítására, hogy F. V. szenved-e a beszámíthatóságát kizáró, vagy korlátozó elmebetegségben.

Az elsőfokú szabálysértési hatóság az 1997. szeptember 30-án hozott 6/1997. számú határozatával igazságügyi elmeorvosszakértői vélemény beszerzését rendelte el. Az orvosszakértői vizsgálatban foglaltakra alapított, 1998. február 23-án kelt szakvélemény szerint a VIII. kerületi Ideggondozó nyilvántartásában is szereplő, és 1995-től  rokkantnyugdíjas F. V. kóros elmeállapotban, idült paranoid tudathasadásos elmebetegségben szenved, amelyet nagyzásos, vallásos téveszmék, időszakosan hallucinátoros élményekkel jellemezhető tévelyállapotok alapoznak meg. Nevezett a cselekmény elkövetésekor is ezen kóros elmeállapotban szenvedett, amely teljesen képtelenné ugyan nem tette, de súlyos fokban korlátozta abban, hogy cselekménye társadalomra veszélyes következményeit felismerje, vagy hogy e felismerésnek megfelelően cselekedjék.

Az ügy jelenleg a másodfokú eljárást lefolytató BRFK Igazgatásrendészeti Főosztályán 1627/1997. számon van folyamatban.

A Fővárosi Főügyészség a panaszos jogi képviselőjének beadványa alapján közigazgatási-jogi ügyészi eszközökkel is megkísérelte az igénybevehető jogi keretek között a cselekmény hátterének felderítését, ez azonban konkrét eredménnyel nem járt.

A fentebb részletezettek alapján megállapítottam, hogy a panaszos feljelentése nyomán indult szabálysértési eljárás elhúzódásával kétségkívül sérelmet szenvedett az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megállapított jogállamisághoz szervesen kapcsolódó jogbiztonság elvének maradéktalan érvényesülése. Ugyanakkor azonban az ügy sajátos körülményeire - köztük elsősorban a panaszos által feljelentett személy elmeállapota tisztázásának szükségességére, továbbá a cselekmény jogi megítélése körébe tartozó elhatárolási problémákra tekintettel, az ekként megállapított alkotmányos visszásság a panaszos további eljárási helyzetére nem volt hatással, továbbá nem okozta az alkotmányos jog, illetve egyéb jog gyakorlásának meghiúsítását. Ennélfogva ezen sérelem végül is olyan csekély jelentőségű, amely az 1993. évi LIX. törvény 17. § (2) bekezdésében foglaltakból következően az országgyűlési biztos további vizsgálatát nem teszi szükségessé.

Budapest, 1998. április "     "

Gönczöl Katalin