OBH 2670/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Simon János

Az eljárás megindulása:
A panaszos beadványában a szomszédjában lakó család közösségellenes magatartását és az ellen történő rendőri fellépés hiányát sérelmezte. Hivatkozott arra, hogy több alkalommal is kérte a helyi rendőrség segítségét, feljelentést is tett veszélyes fenyegetés miatt, de kezdeményezései nem jártak eredménnyel. Beadványához mellékelte a Reform hetilap korábbi számában "Fóti dal a milliárdokról" címmel megjelent cikkét is.
A beadványban foglaltak összefüggnek az Alkotmány 40/A. § (2) bekezdésében a "rendőrség alapvető feladata"-ként deklarált közbiztonság - benne az emberi élet és méltóság - védelmével, ezért a Rendőrség fellépési kötelezettsége teljesítésének vizsgálatára az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az eljárást megindítottam. Ennek során az Obtv. 18. § (3) bekezdésére hivatkozva a megyei rendőr-főkapitányság vezetőjét a panasz részletes vizsgálatára és tájékoztatásra kértem fel.
A megállapított tényállás:
A panaszos szomszédjában nemesfém gyűjtésével foglalkozó népes család lakik. E családnak a községben kiterjedt rokoni kapcsolatai vannak. E személyek életmódja, szokásai jelentősen eltérnek a környezetben lakókétól. Életmódjuk, üzleti tevékenységük és közösségellenes magatartásuk miatt a környezetben lakók többször kérték a rendőrség beavatkozását nyugalmuk biztosítása érdekében.
Az előbbiekkel összefüggő cselekmények miatt az illetékes rendőrkapitányság a panaszos, illetve a környezetben lakók kezdeményezése alapján 1997. évben 12 alkalommal indított eljárást általános, további 7 alakalommal pedig bűnügyi iktatószámon. Ez utóbbiakból a nyomozó hatóság két ügyben vádindítványt terjesztett elő, három ügyben bűncselekmény hiányában, a további két ügyben pedig a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg az elkövető kiléte okból szüntette meg az eljárást. Az általános számon iktatott ügyekben szabálysértési eljárást folytattak vagy hatáskör hiányában más hatósághoz tették át az ügyet további eljárásra, illetve az alapos gyanú megalapozása érdekében feljelentés kiegészítésre került sor, majd annak hiányában a nyomozás megtagadásra került.
A vizsgálat megállapításai:
A panaszos beadványában foglaltak alapján azt vizsgáltam, hogy a panaszos és a környezetben lakók bejelentése, feljelentése alapján a rendőrség eleget tesz-e a fellépési kötelezettségének, illetőleg a cselekmény súlyától függően megteszi-e a jogszabályban előirt intézkedéseket, lefolytatja-e a hatáskörébe tartozó eljárásokat.
Az ügyre vonatkozó rendőrségi feladatokat és a rendőr intézkedési, eljárási kötelezettségét alapvetően a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény szabályozza. E törvény 2. § ( 1 ) bekezdése szerint A Rendőrség védelmet nyújt az életet, a testi épséget, a vagyonbiztonságot közvetlenül fenyegető vagy sértő cselekménnyel szemben, felvilágosítást és segítséget ad a rászorulónak. A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait. 13. ~ (I) A rendőr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetőleg hoznak tudomására, amely rendőri beavatkozást igényel....
A tényállásban részletezettek szerint az eljárások irataiból kimutathatóan a rendőrség 19 alkalommal járt el a lakók bejelentése, feljelentése alapján. A bűnügyekben hozott határozatait az előterjesztett jogorvoslati kérelmek alapján az ügyészség három alkalommal felülvizsgálta. Egy alkalommal a nyomozás folytatását rendelte el, de ez az ügy is, az elkövető ismeretlensége miatt megszüntetésre került.
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § ( 1 ) bekezdése szerint " A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. A tényállás nem más, mint a büntetőjogi felelősség elbírálása szempontjából jelentős tények összessége. A tényállás alapos tisztázása azt a követelményt fejezi ki, hogy a hatóságok a megállapításaikat bizonyítékokra építsék, azokkal támasszák alá, mégpedig a tényállás minden lényeges elemét.
A már hivatkozott § (3) bekezdése a bizonyítás és a bizonyítékok értékelése szabadságának elvét határozza meg. A hatóságok a bizonyítás eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a felderítésre váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem büntető ügyben eljáró hatóság, így nincs lehetőségem, sem a büntető ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára, sem pedig a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére.
A vizsgálatra felkért megyei rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint a fenti eljárásokon túlmenően, segélyhívásra, többször történt olyan helyszíni rendőri intézkedés, amely további eljárást nem vont maga után. A panaszos beadványában nem jelölt meg l~onkrétan olyan esetet, időpontot amelynél a rendőrség, illetőleg az eljárásra kötelezett
óság mulasztása, vagy intézkedésének elmaradása megállapítható lett volna. A vizsgálat ~.;rán tudomásomra jutott az is, hogy a panasszal érintett családban a családfő időközben elhunyt. A rokonok köznyugalmat zavaró magatartása a hagyaték megszerzésével is kapcsolatba hozható.
A fentiek alapján nem állapítható meg a rendőrség, illetve az ügyben érintett más hatóság intézkedésének, eljárásának elmaradása, továbbá az sem, hogy eljárásuk, illetve hozott határozatuk következtében a panaszost alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte. Az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság hiányában vizsgálatomat lezárom, megállapításaimról az érintetteket jelentésem megküldésével értesítem.

Budapest, 1998. november 19.
Dr. Polt Péter