OBH 1677/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Mizerák Judit

Az eljárás megindítása

A panaszos az állampolgári jogok országgyűlési biztosához intézett beadványában a Fővárosi Távhőszolgáltató Részvénytársaságnak a közüzemi szerződés fogyasztói felmondásakor követett eljárását sérelmezte.

Az ügyben annak megállapítása céljából indult vizsgálat, hogy a közszolgáltató eljárása sérti-e a panaszos jogát vagy jogos érdekét.

A megállapított tényállás és az ügy jogszabályi háttere

A panaszos a Fővárosi Távhőszolgáltató Részvénytársasággal fennálló jogviszonyát 1996. április 11. napján felmondta. A szolgáltató a közüzemi szerződés felmondását nem fogadta el és a panaszos által igénybe nem vett szolgáltatásért a mai napig átalánydíjas fogyasztást számláz.

A panaszos az ügyben megkereste az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium Jogi Főosztályát, amelynek az ügyben kialakított álláspontja a következő.

A lakóépületek és vegyes célra használt épületek távhőellátásáról szóló 129/1991.(X.15.) Korm. rendelet (továbbiakban R.) 3. és 8. §-a kizárólag a távhőszolgáltatási jogviszony fennállása alatt alkalmazható, e két rendelkezésben foglalt szabály együttes alkalmazására azonban nem kerülhet sor.

Az R. 3. §-a a működő fogyasztói berendezés létesítését, áthelyezését, átalakítását, megszüntetését köti a távhőszolgáltató előzetes hozzájárulásához, az R. 8. §-a pedig önálló szabályként rendelkezik a fűtési vagy használati melegvízszolgáltatásból történő kikapcsolásra, amely nem jelenti a fogyasztói berendezéssel kapcsolatosan a 3. §-ban említett tevékenységekkel való azonosulást.

Az R. 8. §-ának (2) bekezdése a fűtési szolgáltatásból való kikapcsolás teljesítéséhez megkívánja a lakóépületek tulajdonosának (kezelőjének), valamint a kikapcsolás következményeiben érintett fogyasztóknak a hozzájárulását.

A közüzemi szerződés felmondását a szolgáltató nem fogadta el, álláspontja szerint ennek előfeltétele az, hogy a panaszos a 129/1991.(X.15.) Korm. rendeletben előírt műszaki és jogi feltételeket teljesítse.

Az R. azonban nem tartalmaz szabályt a szerződés felmondására. Az R. előkészítésekor a jogalkotó nem tartotta szükségesnek a külön szabályok megalkotását a szerződés megszűnésével kapcsolatban. A jogalkotó az R. preambulumában felvetette, hogy jogalkotási felhatalmazása a villamos energia fejlesztéséről, átviteléről és elosztásáról szóló 1962. évi törvény (régi VET) 23. § -ából ered. Ez a jogszabályhely felhatalmazta az akkori Minisztertanácsot, hogy a régi VET rendelkezéseit más energiára, energiafejlesztő üzemre, átvivő berendezésre és energiafogyasztóra is kiterjessze. A Minisztertanács e felhatalmazással élve a régi VET végrehajtásáról rendelkező 40/1962.(XI.11.) Korm. rendelet (a továbbiakban Korm. rendelet) 59. §-ában úgy rendelkezett, hogy a régi VET -nek a villamosmű üzembentartója és a fogyasztó közötti jogviszonyt szabályozó rendelkezéseit, valamint ehhez kapcsolódóan a Korm. rendelet előírásait a hőenergia fejlesztésére és elosztására is megfelelően alkalmazni kell. A Korm. rendelet 50. §-a viszont a villamos energia szolgáltatás és vételezés feltételeinek meghatározását a Villamosenergia Közszolgáltatási Szabályzatra (VKSz) bízta. A VKSz 25. §-a alapján a háztartási fogyasztóval kötött szerződést a háztartási fogyasztó felmondhatja.

A Polgári Törvénykönyv 321. §-ának (1) bekezdése szerint "Aki szerződésnél vagy jogszabálynál fogva felmondásra jogosult, e jogát a másik félhez intézett nyilatkozattal gyakorolhatja."

A régi VET és a VKSz azonban a távhőszolgáltatásra vonatkozó szerződés panaszos általi  felmondásakor már nem volt hatályos. Az új VET és végrehajtási rendelete már nem tartalmaz felhatalmazást a közüzemi szerződéssel kapcsolatos rendelkezéseinek más energiára, energiahordozóra és fogyasztóra való kiterjesztésére. A minisztérium álláspontja szerint azonban mindez nem jelenti azt, hogy az R. megalkotásakor irányadó jogalkotói szándék megváltozott volna.

A fentiek alapján az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium Jogi Főosztályának álláspontja szerint a korábbi, irányadó jogszabályok rendelkezései alapján a panaszosnak a lakására vonatkozó távhőszolgáltatási szerződés felmondása jogszabályszerű volt.

A Fővárosi Távhőszolgáltató Részvénytársaság az R. szabályaira hivatkozva a szerződés felbontását nem fogadta el. Álláspontja szerint a panaszos a Társaság írásbeli felkérése ellenére nem nyújtotta be jóváhagyásra a meglévő fogyasztói berendezések bontásának, a távhő rendszerről való leválásnak az erre jogosult által készített bontási-kivitelezési tervét és a szakvéleményt arról, hogy az átalakítás milyen módon befolyásolja a szomszédos helyiségek fűtöttségét, az épületben lévő hőközpont üzemeltetését, továbbá nem szerezte be és nem csatolta az épületben lévő valamennyi tulajdonostárs, illetőleg a fogyasztók hozzájárulását.

A Társaság álláspontja szerint a panaszosnak a távhő rendszerből való jogszerű kikapcsolásáig a lakás légtérfogata utáni átalánydíj a Társaságot megilleti.

Az érintett Alkotmányos jogok

1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA

2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A vizsgálat megállapításai

Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Budapesti Távhőszolgáltató Részvénytársaságnak a panaszos által sérelmezett eljárása a hivatkozott jogszabályok előírásainak megsértésével alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot eredményezett a jogállamiság követelményéből fakadó jogbiztonság alkotmányos elvével és a fogyasztó tulajdonhoz fűződő jogával összefüggésben. 

A szolgáltató eljárása a fentieken túlmenően sértette a panaszos törvényes érdekeit is. A sérelem orvoslása érdekében ajánlásban felkérem a TÁVHŐ RT. vezérigazgatóját, hogy a Társaságnak a panaszos ügyében született döntését, eljárást felülvizsgálni és a nem teljesített szolgáltatásért történő átalánydíjas számlást megszüntetése iránt intézkedni szíveskedjék.

Budapest, 1998. november 17.

Dr. Polt Péter