Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-5873/2012. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy: az AJB-7196/2012.) 

Előadó: dr. Seres Péter
Az eljárás megindulása
Az AJB-5873/2012. sz. ügyben a panaszos azért kérte segítségemet, mert az Állami Autópálya Kezelő Zrt-től (a továbbiakban: ÁAK) 2012. június 18-án kelt pótdíj fizetési felszólítást kapott autópályadíj fizetés elmulasztása miatt.
A panasz szerint gépkocsiját – iratokkal igazoltan – ellopták, amit az ÁAK nem vett figyelembe, nem tekintett el a pótdíjfizetésétől.
Az AJB-7196/2012. sz. ügy panaszosát – az előzőekhez hasonlóan –, az ÁAK 2012. július 19-én kamerával ellenőrizte a tulajdonában álló autóbuszra érvényes autópálya matrica meglétét, majd felszólítást kapott díjfizetés elmulasztása miatt. A panaszos ez esetben is iratokkal és a rendőrség ÁAK-nak címzett átiratával igazolta, hogy gépjárműve lopás következtében nincs a birtokában. Az ÁAK azonban az ő esetében sem tekintett el a pótdíjfizetési kötelezettségtől.
Figyelemmel arra, hogy a rendelkezésemre álló információk alapján nem volt kizárható a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság, n, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény 20. § (1) bekezdése alapján (a továbbiakban: Ajbt.) vizsgálatot indítottam.

Az érintett alapvető jogok
–	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés]
–	A tisztességes eljáráshoz való jog: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.” [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés]

Az ügy jogszabályi háttere1
1. A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (Kkt.)
2. Az autópályák, autóutak és főutak használatának díjáról szóló 36/2007. (III. 26.) GKM rendelet (Díjrendelet)
3. A díjfizetés ellenében használható autópályákról, autóutakról és főutakról szóló 37/2007. (III. 26.) GKM rendelet (R2)
4. A közlekedési hálózat finanszírozási célokat szolgáló egyes fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályozásáról, valamint az országos közúthálózattal összefüggő feladatok ellátásáról szóló 5/2010. (II. 16.) KHEM rendelet (hatályban volt 2010. február 17. és 2011. augusztus 3. között) (Útpénztár rendelet) 
5. A közlekedési hálózat finanszírozási célokat szolgáló egyes fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályozásáról, valamint az országos közúthálózattal összefüggő egyes feladatok ellátásáról szóló 40/2011. (VIII. 3.) NFM rendelet (R4)
6. A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.)

A megállapított tényállás
1.) AJB-5873/2012. számú ügyben
A panaszos 2012. június 18-i keltezéssel felszólítást kapott az ÁAK-tól díjfizetés elmulasztása miatt. Az eset az M1-es autópálya bal oldali, 18+150 km szelvényénél 2012. június 8-án, 17:56 órakor történt.
A panaszos még aznap – 15:52 órakor jegyzőkönyvbe foglalva – a Győri Rendőrkapitányságon feljelentést tett, mivel 15:30 óra körül a gépkocsiját ellopták. A rendőrség a tettest elfogta, az eltulajdonított Suzuki típusú személygépkocsit – halaszthatatlan nyomozati cselekményként – 2012. június 9-én lefoglalta. A Győri Rendőrkapitányság Vádelőkészítő Osztálya – 2012. június 11-én hozott határozatával – a lefoglalást megszüntette és a gépkocsit kiadta a sértett panaszosnak.
A panaszos a rendelkezésére álló rendőrségi iratokat megküldte az ÁAK-nak 2012. június 23. napján kelt levelével. Az ÁAK 2012. július 17-én kelt válaszában tájékoztatta a panaszost, hogy a társaság működését a Közlekedésfejlesztési Koordinációs Központtal (továbbiakban: KKK) kötött szerződésben foglalt kötelezettségvállalás, illetve az adott ellenőrzés időpontjában hatályos, az autópályák, autóutak és főutak használatának díjáról szóló 36/2007. (III. 26.) GKM rendelet (továbbiakban: Díjrendelet), valamint a díjfizetés ellenében használható autópályákról, autóutakról és főutakról szóló, többször módosított 37/2007. (III. 26.) GKM rendelet együttes szabályai határozzák meg. Ezek figyelembevételével nem áll módjukban a pótdíjfizetési kötelezettségtől eltekinteni.
A levélben arra is hivatkozott az ÁAK, hogy a Díjrendelet értelmében, a díjfizetés elmulasztása pótdíjfizetési kötelezettséget von maga után, melyet a jármű hatósági nyilvántartás szerinti tulajdonosának (üzemben tartójának) kell megfizetnie.
Jogosulatlan úthasználat esetén a pótdíjfizetésre kötelezett fél adatait (név, lakcím) a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala (a továbbiakban: KEKKH) az általa kezelt járműnyilvántartás adatai alapján kapja meg az ÁAK.
A Díjrendelet és a hivatkozott jogszabályok betartására a társaság is kötelezett, így addig az időpontig, amíg a KEKKH szerint az adott jármű tulajdonosa (üzemben tartója) a panaszos, a pótdíjfizetési kötelezettséget az ÁAK vele szemben köteles fenntartani. Az ÁAK az ügyfélkezelés során méltányosságot nem gyakorolhat és nem térhet el a rendeletben foglaltaktól.

2.) AJB-7196/2012. számú ügyben
A panaszos gazdasági társaságának tulajdonában álló autóbuszát 2012. július 19-én 05:42 órakor kamerával ellenőrizték az M7-es autópályán Székesfehérvár és Siófok útszakasz között. A gépjármű érvényes autópálya matricával nem rendelkezett, ezért a társaság képviselője felszólítást kapott az ÁAK-tól díjfizetés elmulasztása miatt.
A Paksi Rendőrkapitányság Dunaföldvári Rendőrőrsének parancsnoka az ügyben 2012. augusztus 13. napján kelt levelében megkereste az ÁAK illetékes osztályát. Az őrsparancsnok a levélben rögzítette, hogy az autóbuszt 2012. július 18-án 23:00 óra és 2012. július 19-én 05.30 óra között, Madocsa egyik parkolójából tulajdonították el. A busz útvonala Székesfehérvár és Siófok között érintette az M7-es autópályát is. Még aznap, 2012. július 19-én 14:30 óra körüli időben, Siófokon a rendőrség ellenőrzés alá vonta a buszt. Ezen adatok ismeretében az ÁAK – utalva arra, hogy a rendőrségi átiratot megkapta – követelését fenntartotta ugyanazokra hivatkozva, mint az előző pontban ismertetett ügyben.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatásköröm tekintetében
Feladat- és hatáskörömet, valamint az annak ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés l) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közszolgáltatást végző szerv a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A (2) bekezdés a) pontja értelmében közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv.
A vizsgált ügyekben az autópálya használatra hatályos szabályozás a Kkt. 3. § (1) bekezdése volt, amely szerint a közúti közlekedésben mindenkinek joga van részt venni; a közutat és a közforgalom elől el nem zárt magánutat közlekedés céljából gyalogosként vagy – meghatározott feltételek teljesítése esetén – járművezetőként bárki igénybe veheti. A Kkt. 9/B. § (1) bekezdése értelmében az állam a kizárólagos tulajdonát képező, az országos közúthálózatba tartozó autópályák, autóutak – illetőleg azok egyes szakaszai – és a műtárgyaik létesítése, fejlesztése, felújítása, fenntartása és üzemeltetése (a továbbiakban együtt: működtetés) céljából költségvetési szervet alapíthat, vagy e célra olyan gazdálkodó szervezetet hozhat létre, amelyben többségi részesedéssel, szavazati joggal rendelkezik, vagy a működtetést koncesszióba adhatja. Ilyen szervezet az ÁAK, amely mindezek alapján közszolgáltatónak minősül.

2. Az alapjogok tekintetében
Magyarország Alaptörvénye (továbbiakban: Alaptörvény) alapjogokkal kapcsolatos szövege nagyrészt megegyezik az Alkotmányban foglaltakkal, legalábbis az alapjogi követelmények és alapjogok tekintetében nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely ellentétes volna a korábbi Alkotmány szövegével. A normaszövegben előfordul részben eltérő fogalmazásmód, kiegészítés, kihagyás, de mindaddig, amíg az alkotmányértelmezési monopóliummal felruházott Alkotmánybíróság ellenkező értelemben nem nyilatkozik, álláspontom szerint vélelmezendő, hogy az Alkotmány szövegéhez kapcsolódó korábbi alkotmánybírósági megállapításokra valamennyi alaptörvény-értelmezőnek, így az alapvető jogok biztosának is figyelemmel kell lennie.
Az ombudsmani gyakorlatban továbbra is hivatkozási pontot jelent tehát az egyes alkotmányos jogokat és követelményeket értelmező alkotmánybírósági esetjog. Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában mutatott rá arra, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
2.1 Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint „Magyarország független, demokratikus jogállam.”
Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott arra, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.2
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek is csak a jog által meghatározott keretek között fejthetik ki a tevékenységüket.3
2.2 Az Alaptörvény XXIV. cikke rögzíti, hogy „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.”
Az ombudsmani gyakorlat szerint e követelmények minden olyan eljárásra vonatkoznak, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói, közhatalom-gyakorlási tevékenysége által érintve van. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság – a későbbiekben idézett határozatában utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való joggal szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.4 A jogállamiság és a tisztességes eljáráshoz való jognak nem csak a szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
2.3 Az Alkotmánybíróság a 617/B/2005. AB határozatban a következőket mondja ki:
„Emellett a közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvény (a továbbiakban: Knytv.) 2. § 9. pontja a következőképpen határozza meg az üzemben tartó fogalmát: „a jármű tulajdonosa, illetve akit a jármű jogszerű üzemeltetésére szerződés vagy más hitelt érdemlően igazolt jogcím alapján a járműnyilvántartásba bejegyeztek”. Az üzemben tartó fogalma számos jogszabályban, az absztrakció különböző fokán fordul elő. Az általános, a különös és a konkrét normák összefüggő joglogikai rendszert alkotnak, az „üzemben tartó” terminus technikusa is e rendszerben értelmezendő és alkalmazandó. Önmagában az, hogy a Kkt. egy közismert jogi fogalmat használ és — anélkül, hogy maga is definiálná — annak tartalmát adottnak tekinti, nem teszi a szabályozást alkalmazhatatlanná és alkotmányossági szempontból hiányossá. [...]
1.2 Az üzemben tartó fenti fogalmától eltérően az „ideiglenes üzemben tartó” konkrét fogalmát egyetlen jogszabály sem tartalmazza, ezért az Alkotmánybíróság azt vizsgálta meg, hogy ennek hiánya mulasztást valósít-e meg, és ennek folytán alkotmányellenes helyzetet idéz-e elő. [...]
Az Alkotmánybíróság megállapítja, hogy alkotmányellenes törvényhozói mulasztás nem állapítható meg, mivel  az  üzemben tartó általános fogalmából az „ideiglenes” üzemben tartó fogalma levezethető, vagyis a szabályozás jogbizonytalanságot nem teremt, így nem állapítható meg az Alkotmány 2. § (1) bekezdésének sérelme sem. [...]
2.1 [...] Ezzel összefüggésben azt kellett megvizsgálni, hogy a pótdíj fizetési kötelezettségnek végső soron a gépjármű tulajdonosára (mint tipikus, leggyakoribb üzemben tartójára) telepítése ellentétes-e magasabb rendű jogszabállyal. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy jelen esetben a jogalkotó a mögöttes felelősség egy speciális formájáról rendelkezett, ami a Ptk. általános szabályából levezethető, és amely konkrétan az autópálya használati jogosultság ellenőrzésére kialakított rendszer sajátosságából fakad. Az Alkotmánybíróság utal továbbá arra is, hogy a tulajdonos (üzemben tartó) nincs elzárva attól, hogy szerződésben előre kikösse a gépjárművet használó tevékenysége vagy mulasztása miatt utólag felmerülő költségek megfizetésének kötelezettségét, erre biztosítékot (kauciót) kérjen a gépjárművet ténylegesen használótól, illetve az eljárás során a tényleges használót megnevezve saját  mögöttes felelősségét utólag vitassa (pl. perbehívással), és ennek során a felelősség alól magát kimentse, vagy éppenséggel ezen esetek előfordulását (pl. éves jogosultság megvásárlásával, és a bérleti díjba való beépítésével) megelőzze. Önmagában ezen jogalkotói megoldás tehát nem ellentétes az indítványozó által is hivatkozott magasabb rendű jogszabállyal, a Ptk.-val. A kár-(kockázat-) telepítés adott módja összhangban van a tulajdonosi teherviselés (casus nocet domino) és az ’akié a haszon, azé a kockázat’ nemzetközileg elfogadott jogelveivel is.
A Kkt. 15. § (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a 33/A. § szerinti használati díj, valamint pótdíj megfizetéséről a gépjármű tulajdonosa (üzemben tartója) gondoskodik. Maga a Kkt. tehát az a jogszabály, mely meghatározza a használati díj, valamint a pótdíj megfizetésére köteles  személyt, az R3.5 pusztán a törvényben nevesített jogalany kötelezettségének mértékét határozza meg. A jogszabálynak az élő jogban megnyilvánuló normatartalma, azaz az üzemben tartó fogalma magában foglalja a gépkocsi mindenkori vezetőjét is az esetleges tulajdonosi minőségétől függetlenül. Azzal, hogy vizuális ellenőrzéskor a helyszínen a gépjármű vezetője köteles a pótdíjat megfizetni, az R3.6 nem lépi túl a felhatalmazó jogszabályi rendelkezés kereteit, mivel új jogalanyt nem épít be a normába. Ebben az esetben — összhangban az indokolás III. 1.1. pontjában kifejtettekkel — a gépjárművet éppen vezető személy minősül „aktuálisan”, ideiglenesen üzemben tartónak, ő az, aki jogellenes magatartása (ellenérték megfizetésének elmulasztása) miatt felelősséggel (a pótdíj megfizetésének kötelezettségével) tartozik.”
A 60/2009. (V.28.) AB határozat (2.6.2.) szerint az Alkotmánybíróság ebben a kérdésben osztja az egyik indítványozó azon álláspontját, miszerint az objektívnek tekintett közigazgatási szankciókkal szemben is követelmény, hogy legyen – akár objektív – személyes felelősségi alapja. Az Alkotmánybíróság a 498/D/2000. AB határozatában az objektív felelősségi szankciónak tekintett építésügyi bírsággal szemben is azt a követelményt fogalmazta meg, hogy az a jogsértésért való felelősség érvényesítésének módja legyen (ABH 2003, 1202, 1206.).
A vizsgált jogalkotói megoldás – a törvényi mentesülési okok szűkítése – megakadályozza a közigazgatási eljárás alanyát abban, hogy további ésszerű indokokkal a vele szemben fennálló felelősségi vélelmet megdöntse. Az ezzel kapcsolatos hatékony jogorvoslati eljárás speciális szabályainak hiánya tehát olyan helyzetet teremt, amelyben sérül egyrészt az Alkotmány 57. § (5) bekezdése, másrészt az Alkotmány 2. §-a (1) bekezdésében kimondott demokratikus jogállam elvének az a követelménye is, miszerint az Alkotmány azt garantálja, hogy ne szülessen olyan törvényi szabály, amely a bírói eljárás eredményének helyességét eleve kizárja. „Az anyagi igazság érvényre juttatását ellehetetlenítő szabályozás éppúgy sérti az Alkotmány 2. § (1) bekezdését, a jogállamiság elvét, mint az eljárási garanciák hiánya.” [4/1998. (III. 1.) AB határozat, ABH 1998, 71, 77.]
Ezeknek a követelményeknek a Kkt. vizsgált rendelkezései nem felelnek meg, mivel a jogalkotó elmulasztotta megalkotni azokat a szabályokat, melyek a támadott jogi konstrukció alkotmányos működéséhez elengedhetetlenek. A Kkt. nem biztosítja a felelősség alóli ésszerű mentesülést minden olyan esetben, amikor az üzemben tartó a közigazgatási eljárás során – a Kkt. 21/A. § (1) és (2) bekezdéseinek esetein kívül is – minden kétséget kizáró módon bizonyítja, hogy a szabálysértést nem ő követte el. A fentiek szerint az Alkotmánybíróság a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet megállapította, és az Abtv. 49. §-a (1) bekezdésének megfelelően, határidő tűzésével felhívta a törvényhozót jogalkotási kötelezettségének teljesítésére. Az Alkotmánybíróság nyomatékosan utal arra, hogy a jogalkotó feladata és alkotmányos kötelessége, hogy – a kimentési okok megfelelő bővítésével – a jogbiztonság követelményének megfelelő normát alkosson.
3. Ezt követően az Alkotmánybíróság a Kkt. 21/A. § (3) bekezdésének alkotmányosságát vizsgálta meg és megállapította, hogy ellentétes a jogbiztonság követelményével az, ha a felelősségi vélelem megdöntése ellenére – behajthatatlanság esetén – mégis az üzemben tartót kötelezik a bírság megfizetésére.
3.1. A jogalkotó lényegében egy speciális, törvényen alapuló, mögöttes (quasi kezesi) helytállási kötelezettséget teremtett. Az indítványozók által támadott jogszabályi rendelkezés azonban e tekintetben nem hasonlítható össze a polgári jogi fő- és járulékos felelősségi szabályokkal. A különbség abban áll, hogy a Ptk. hasonló tartalmú rendelkezései esetében a kezesi helytállás vagy kötelezettség csak konkrét szerződésszegés és/vagy károkozás esetén áll be. A közlekedési szabályok megszegése esetében azonban konkrét károkozás nem következik be, tényleges (személy szerint meghatározható) károsult pedig nincs. Ez azt eredményezi, hogy a Kkt. 21/A. § (3) bekezdése esetében a magát kimentő üzemben tartó felelősség nélkül köteles helytállni, melynek célja így elsősorban az állam anyagi érdekeinek védelme, a bírság megfizetéséből származó állami bevétel biztosítása.
A Kkt. 21/A. § (2) bekezdésében ugyanis arról van szó, hogy az üzemben tartó jogszabályszerűen, azaz teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalt nyilatkozattal adja másnak a használatába a járművet. A használó a teljes bizonyító erejű magánokirat, menetlevél, fuvarlevél elkészítésével, majd az üzemben tartó ennek a hatóság részére történő bemutatásával, illetve az ebben feltüntetett személy megnevezésével mindent megtett annak érdekében, hogy a – bizonyítás terhét egyébként nem viselő – hatóság a tényleges jogsértővel szemben tudja kiszabni a közigazgatási bírságot (és az esetleges további szabálysértési szankciót).
A bírságot a szabályszegő magatartás miatt szabja ki a hatóság, és azt az állam javára kell megfizetni. A Kkt. 21. § (1) bekezdésében foglalt esetekben veszélyhelyzet ugyan előáll, azonban sem károsult, sem kár ebben a helyzetben nincs. Emiatt a károsulti érdek előnyben részesítése nem eleme a szabályozásnak, az állam ebben az esetben nem tekinthető károsultnak. A közlekedés biztonságának javítása, a közlekedési morál pozitív irányú változtatása, illetve a közlekedési balesetek számának csökkentése sem indokolja a mögöttes felelősségi konstrukció bevezetését, mivel a szabályszegő személye ebben az esetben bizonyítottan elválik az üzemben tartó személyétől.
A konkrét esetben, ahogyan a felelősség vizsgálatakor az Alkotmánybíróság kifejtette, az üzemben tartót terheli a veszélyes üzem működéséből eredő felelősség akkor is, ha a szabályszegést maga az üzemben tartó követte el, valamint akkor is, ha az általa üzemeltetett veszélyes üzemet „másnak átengedte”, kivéve, ha a mentesülés eseteire eredménnyel hivatkozik.
A felelősségi vélelem alkalmazásának lehetőségét a közigazgatási jog nem zárja – és természetéből eredően nem is zárhatja – ki. A felelősségi vélelem azonban – mint jogtechnikai megoldás – a közigazgatási eljárásban általában csak a tisztességes eljárás fenti követelményeinek megfelelően alkalmazható.”
Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljárás követelményeivel szorosan összefüggő jogbiztonságra vonatkozó döntéseiben hangsúlyozta, hogy a jogállamiság nemcsak egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is [47/2003. (X. 27.) AB hat., ABH 2003, 525, 535.]. A kiszámíthatóság követelményei között első helyen említette a jogalkalmazásnak a kiszámítható és következetes működését, a döntést befolyásoló processzuális szabályoknak félreérthetetlen, a gyakorlatban érvényesülő mérlegelési szempontok határait kijelölő megfogalmazását, állami kötelességként nevesítette annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára [pl. 9/1992. (I. 30.) AB hat. ABH 1992, 50, 59, 70.]. Ugyanebben a határozatban emelte ki azt is, hogy a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság értelmezésében jogbizonytalanságot teremt, ha a közigazgatási szerv az állampolgárokat a jogszabály túlbuzgóságból vagy hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki. (49/1995. (VI. 30.) AB hat.).”

3. Az ügyek érdeme tekintetében 
A fentiek alapján – álláspontom szerint – az ÁAK tevékenységét, pótdíjkiszabási gyakorlatát meghatározó jogszabályi környezet is változásra szorul, illetve a jelen jogi környezetben sem tartható fenn minden tekintetben az a gyakorlat, ahogyan az ÁAK pótdíjfizetési kötelezettséget állapít meg.
Egy korábbi jelentésemben7 a következőket fogalmaztam meg:
„Szükségesnek tartom ismételten felhívni arra a figyelmet, hogy ahogyan azt az AJB-5280/2009. számú jelentésemben [http://www.ajbh.hu/allam/jelentes/200905280.rtf] is kiemeltem, a jogalkotó nem határozta meg az autópálya használat során létrejövő jogviszony jellegét, tehát azt, hogy az autópálya használati díj megfizetése közjogi vagy magánjogi jellegű jogviszonyt keletkeztet-e. Ez a felek jogainak és kötelezettségeinek meghatározása, megítélése szempontjából pedig alapvető jelentőségű lenne. Az Európai Közösségek Bírósága (jelenleg: Európai Bíróság) esetjogára hivatkozva ugyanakkor arra a következtetésre jutottam, hogy e jogviszonyban inkább dominálnak a magánjogi elemek, mint a közjogiak (noha az ÁAK egy állami feladat megvalósítója, vele jogszabály erejénél fogva jön létre a jogviszony, így kevéssé jellemző a magánjogi viszonyokat jellemző akarati autonómia). A felek jogosultságaira és kötelezettségeire tehát a polgári jog alapelvei – így különösen a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) 4. § (1) bekezdése szerinti jóhiszeműség és tisztesség elve – vonatkoznak. [...] A jóhiszeműség és tisztesség elve általános, valamennyi magánjogi jogviszonyra kiterjedő, objektív tartalmú zsinórmérték.”
A díjköteles útszakaszok használatakor, a matrica vásárlásával tehát létrejön a tulajdonos állam érdekeit képviselő, kezelői jogokat gyakorló közszolgáltató és a vásárló között egy közjogi elemeket is magában hordozó, de dominánsan magánjogi jellemzőkkel rendelkező, szerződéses jogviszony. A szerződés megszegésének jogkövetkezménye a pótdíj.8
Az üzemben tartó személyére vonatkozó adatokat (név, lakcím) a közúti közlekedési nyilvántartási szervezet (Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatala, továbbiakban: KEKKH) által kezelt járműnyilvántartás tartalmazza.
A mögöttes felelősség speciális formájából adódóan9 a szerződést a szolgáltatást igénybe vevők közül az üzemben tartó terhére – Kkt. 15. § (2) bek. – többen is megköthetik. Megkötheti maga a tulajdonos, illetve akit a jármű jogszerű üzemeltetésére szerződés, vagy más hitelt érdemlően igazolt jogcím alapján a járműnyilvántartásba bejegyeztek10, és a gépjármű előző kategóriákba nem tartozó vezetője, kivéve, ha megállítás útján történt az ellenőrzés, mert akkor a vezető köteles megfizetni a díjat11.
A megállított gépjármű vezetője azonban a 617/B/2005. AB határozat alapján ideiglenes üzemben tartónak minősül, amely fogalmat az Alkotmánybíróság az üzemben tartó általános fogalmából eredeztet. Azaz a vezető ebben az esetben is valamilyen érvényes jogcím alapján használja a gépkocsit, ebből következően a lopás bűntettének elkövetőjét nem tekinthetjük ideiglenes üzemben tartónak.
Egy másik jelentésemben12 az alábbiakra mutattam rá:
„Az Alkotmánybíróság a 6l7/B/2005. AB határozatában kifejtette, a pótdíjfizetési kötelezettségnek a gépjármű tulajdonosára (mint tipikus, leggyakoribb üzemben tartójára) telepítése nem ellentétes magasabb rendű jogszabállyal. Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy ebben az esetben a jogalkotó a mögöttes felelősség egy speciális formájáról rendelkezik, ami a Ptk. általános elveiből is következik, és amely konkrétan az autópálya-használati jogosultság ellenőrzésére kialakított rendszer sajátosságából fakad. Amint arra az Alkotmánybíróság is utalt, a tulajdonosnak (üzemben tartónak) lehetősége van arra, hogy szerződésben előre kikösse, hogy a gépjárművet használó tevékenysége vagy mulasztása miatt utólag felmerülő költségek megfizetésének kötelezettsége a gépjármű tényleges használóját terheli, erre biztosítékot kérjen, vagy az eljárás során a felelősség alól magát kimentse. Az Alkotmánybíróság 617/B/2005. AB határozata szerint ezen jogalkotói megoldás tehát nem ellentétes a Ptk-val, a kár- (kockázat-) telepítés adott módja összhangban van a tulajdonosi teherviselés jogelvével is.”
Az AB határozat tartalmából következik, hogy ha a tulajdonosnak (üzemben tartónak) lehetősége sincs arra, hogy előre kikössön bármiféle feltételt, biztosítékot kérjen, és nincs is szükség arra, hogy magát a felelősség alól kimentse, úgy a lopás bűncselekmény sértettjeként mögöttes felelőssége sem lehet.
A fenti AB határozat III. 2.1 pontjában hivatkozott casus nocet domino elve azt jelenti, hogy minden olyan kárt a tulajdonos köteles viselni, amely megtérítésére a polgári jog szabályai alapján senkit sem lehet kötelezni. Álláspontom szerint azonban lopás bűncselekménye esetén az elkövetővel szemben polgári jogi igénnyel lehet fellépni. (Őt az autópálya használat szempontjából olyan szerződő félnek lehet tekinteni, aki a tulajdonos/üzemben tartó nevében-, terhére nem, hanem ráutaló magatartásával legfeljebb a saját nevében, saját terhére köthetett szerződést. Amennyiben pedig nem tekintjük szerződő félnek, úgy esetleg szerződésen kívül okozott kárt, de nem a tulajdonosnak – akinek egyébként ennél sokkal nagyobb kárt okozott, vagy okozott volna az eltulajdonítással -, hanem az ÁAK -nak.)
Ahogyan azt az AJB-6354/2012. számú jelentésben is megfogalmaztam „az ÁAK által hivatkozott Díjrendelet [...] értelmében a gyorsforgalmi út használatáért valóban használati díjat, díjfizetés elmulasztása esetében pedig pótdíjat kell fizetni, amelyet [...] az ÁAK szed be, azonban ennek alapja az autópálya tulajdonosa, vagyis az állam és az azt használó között létrejövő jogviszony.  Az ugyanakkor jelen esetben nyilvánvaló, hogy a panaszos, vagy a panaszos által törvényesen meghatalmazott ideiglenes, vagy állandó üzemben tartó és az ÁAK között semmilyen jogviszony sem jött létre. Ezért semmi sem támasztja azt alá, hogy a panaszos jogosulatlanul használta volna az autópályát.”
Az ÁAK a vizsgált ügyekben megkötöttnek tekintette a szerződést azzal, hogy az adott személygépkocsi a díjfizetési övezetben az autópályán haladt, a bizonyítékok becsatolását követően azonban észlelnie kellett volna, hogy az üzemben tartóval a szerződés nem jöhetett létre. Amennyiben ennek ellenére mégis úgy értelmezte a történteket, hogy a szerződés létrejött, akkor azt kellett volna észlelnie, hogy a polgári jogi alapelvek alapján a bűncselekmény felhasználásával kötött szerződés nyilvánvalóan jó erkölcsbe ütközik, és így semmis. A Ptk. magyarázatai szerint a jóerkölcs olyan jogi kategória, amely a társadalom általános erkölcsi értékítéletét fejezi ki. A szerződés jóerkölcsbe ütközésének megállapítása során azt kell vizsgálni, hogy maga a jogügylet társadalmilag elítélendő-e. Nyilvánvaló, hogy társadalmilag elítélendő, ha egy bűnöző a sértett terhére – további károkozásként – köt szerződést az autópálya kezelőjével, és a sértett erre hivatkozva még csak ki sem mentheti magát.
A mögöttes – quasi kezesi13 – felelősség esetében a jogalkotó ún. felelősségi vélelmet állít fel, azonban ez olyan jogtechnikai megoldás, amelynek például a közigazgatási eljárásban szoros velejárója a tisztességes eljárás követelménye, a kimentés lehetősége.
A Kkt. 21/A. § (1) bekezdése ezzel összefüggésben kimondja, hogy az üzemben tartó mentesül a 21. § (2) bekezdése alapján kiszabott közigazgatási bírság megfizetése alól, ha a gépjármű – a szabályszegés időpontját megelőzően – jogellenesen került ki a birtokából és igazolja, hogy a jogellenességgel összefüggésben – a bírságot kiszabó határozat kézbesítését megelőzően – kezdeményezte a megfelelő hatóság eljárását.
Az autópálya használat és annak ellenőrzési sajátosságai miatt érthető, hogy a jogalkotó beépítette a jogszabályba a tárgyalt speciális mögöttes felelősségi megoldást.
Ugyanakkor – álláspontom szerint – a mögöttes felelősségre való hivatkozás minimális követelménye az, hogy az üzemben tartó saját akaratából, esetleg hatósági kötelezés alapján, jogszerűen engedje át a gépjármű használatát, ezzel tudomásul véve annak lehetőségét, hogy a jogosított személy használói magatartása – például harmadik személlyel szembeni jogsértése, más tevékenysége – károkat is okozhat számára.
Teljesen világos azonban, hogy a tulajdonosi részjogosítványok bűncselekménnyel történő, jogellenes elvonása esetén az üzemben tartó mögöttes, quasi kezesi minősítése fogalmilag kizárt.
Az ÁAK általam korábban vizsgált AJB-6354/2012. számú ügyben hivatkozott arra, hogy az Útpénztár rendelet 8. § (4) bekezdése alapján az Útpénztár bevételeit érintő igények érvényesítése tekintetében méltányosság nem gyakorolható.
Az ÁAK a jelenleg vizsgált ügyekben is kijelentette, hogy nem gyakorolhat méltányosságot. Ezúttal azonban arra hivatkozott, hogy „a Díjrendelet értelmében, – mint az autópálya használati jogosultság (e-matrica) értékesítője és az autópálya kezelője – az ügyfélkezelés során méltányosságot nem gyakorolhatunk, és nem térhetünk el a rendeletben foglaltaktól.”
Ebben az esetben tehát már nem az Útpénztár rendelet, hanem az R4 volt a hivatkozási alap. Időközben ugyanis az Útpénztár rendeletet az R4 hatályon kívül helyezte. Az R4 azonban már nem tartalmaz olyan előírást, mely szerint méltányosság nem gyakorolható. Ennek megfelelően a fenti hivatkozás nehezen értelmezhető.
A vizsgált esetekben szó sincs arról, hogy a sértett és a pótdíjfizetésre kényszerített gépjármű tulajdonosoknak méltányosságot kellene kérniük az ÁAK-tól. Méltányosság gyakorlását ugyanis akkor kéri valaki, ha elismeri, hogy a pótdíjfizetési kötelezettsége beállt, azonban valamilyen különleges indokra (pl. életveszély elhárítása, egyebek) hivatkozva kérelmezi az összeg csökkentését, elengedését.
A panaszokkal érintett esetekben – álláspontom szerint – az üzemben tartó/tulajdonos és a kezelő társaság között nem jött létre semmiféle jogviszony, és ahogy fentebb már kifejtettem, a tisztességes eljárás követelménye folytán a mögöttes, quasi kezesi felelősség sem áll meg.
Az ÁAK a jelen vizsgálat alapját képező ügyekben értesítette az üzemben tartókat arról, hogy a jogszabályi ellentmondások „feloldására Társaságunk rendeletmódosítási javaslattal fordult a közlekedési ügyekért felelős szaktárca felé, azért, hogy egy jármű, illetve hatósági jelzésének eltulajdonítása, valamint a hatósági jelzéssel történő visszaélés esetén Cégünk figyelembe vehesse az illetékes rendőrhatóság által az adott ügyben kiállított dokumentumok tartalmát.”
Itt utalnék vissza arra, hogy az Alkotmánybíróság szerint nyilván ebben az esetben is az a jogalkotó feladata és alkotmányos kötelessége, hogy – a kimentési okok megfelelő bővítésével – a jogbiztonság követelményének megfelelő normát alkosson.14
A fentiek alapján megállapítom, hogy az ÁAK, mint közszolgáltató, a jogszabályok végrehajtása során, és azok hibás értelmezéséből eredően zaklatásnak tette ki az amúgy is bűncselekmény sértettjeivé vált panaszosokat. Ez a zaklatás a hivatkozott AB határozat szerint jogbizonytalanságot teremtve, visszásságot okozott a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben.
Megállapítom továbbá, hogy az ÁAK azzal, hogy a jogszabályi környezet változása ellenére a méltányosság kizártságára hivatkozott – vélhetőleg azzal a céllal, hogy a mentesülés lehetetlenségének tudatát erősítse a panaszosokban – a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben is visszásságot okozott.
Támogatom ugyanakkor az ÁAK – az eltulajdonított gépjárművekre és a hasonló sorsú hatósági jelzésekre is figyelemmel, az egyértelmű jogalkalmazás érdekében tett –rendeletmódosítási javaslatát.

Intézkedéseim
Az Ajbt. 32. § (1) bekezdése értelmében kezdeményezem az Állami Autópálya Kezelő Zrt. elnök-vezérigazgatójánál, hogy a vizsgálatom során feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében 
–	tartózkodjon a megalapozatlan követelések kiszabásától és behajtásától;
–	intézkedjen, hogy a konkrét ügyekben – a jelentésemben rögzített megállapítások figyelembevételével – mentesítsék az érintetteket a pótdíj megfizetése alól, illetve a már megfizetett pótdíjat fizessék vissza;
–	a jövőben az ÁAK pótdíjazási gyakorlatukba építsék be azokat a kontroll–mechanizmusokat, amelyek megakadályozzák, a vizsgált esethez hasonlók megismétlődését.
Az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, valamint a közlekedési ügyekért is felelős nemzeti fejlesztési minisztert, a hivatkozott jogszabályok megfelelő módosítása útján – a kimentési indokok rögzítésével – gondoskodjanak arról, hogy a jogalkalmazás során a jármű lopások sértettjei mentesülhessenek a pótdíj megfizetése alól.

Budapest, 2012. november

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet 1: Lábjegyzet
1 Lásd a 2. mellékletet!
2 9/1992. (I. 30.) AB határozat.
3 56/1991. (XI. 8.) AB hat.
4 6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat
5 Az R3. rövidítés itt a 36/2007. (III.26.) GKM rendeletre vonatkozik
6 Lásd az előzőt.
7 AJB-6354/2012.
8 AJB-4/2010., 9. o.
9 Lásd később: 617/B/2005. AB határozat III. 2.1
10 A közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvény 2. § 9. pont
11 R1 7/A. § (4) bekezdés
12 AJB-4/2010.
13 60/2009. AB határozat IV., 3.1
14 60/2009. AB határozat IV., 2.6.2.

Melléklet 2: Az alkalmazott jogszabályok
A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (Kkt.)
15. § (1) A miniszter – rendeletben – meghatározott járművek közlekedését a közút kezelőjének hozzájárulásához és díj fizetéséhez kötheti. (2) Az (1) bekezdés szerint megállapított díj, továbbá a 33/A. § szerinti használati díj, útdíj és pótdíj megfizetéséért a járműnek a közúti közlekedési nyilvántartásról szóló 1999. évi LXXXIV. törvény szerinti üzembentartója felelős.
33/A. § (1) A külön jogszabály szerinti országos közutak meghatározott időtartamban történő használatáért díjat (használati díj), ennek elmulasztása esetén pótdíjat kell fizetni. (2) Az országos közutak Kormány által rendeletben meghatározott egyes szakaszainak használatáért a megtett távolsággal arányos díjat (útdíj), ennek elmulasztása esetén pótdíjat kell fizetni. Az útdíj fizetésre kötelezettek körét a Kormány rendeletben állapítja meg.
33/B. § (1) A díjfizetéssel érintett országos közutakat – ideértve erre irányuló szerződés esetén a 33. § (1) bekezdés a) pontja szerinti kezelő által működtetett országos közutat is – vagy azok egyes szakaszait, a használati díj, valamint megfizetésének elmaradása esetén a pótdíj mértékét, a fizetés módját és feltételeit – a Kormány által jóváhagyott elvek alapján – a miniszter az adópolitikáért felelős miniszterrel egyetértésben, rendeletben állapítja meg. (4) A használati díj és az útdíj beszedésére jogosult szervezetek, valamint az (5) bekezdésben meghatározottak szerint általuk megbízott gazdálkodó szervezetek a díjfizetés elmulasztása esetén az országos közutak használatának díjáról szóló jogszabály szerinti pótdíj behajtása céljából, továbbá a (8) bekezdésben meghatározott szervezetek a díjfizetés ellenőrzése és a hatáskörükbe tartozó pótdíjkövetelés, vagy a pótdíjkülönbözetre vonatkozó követelés behajtására irányuló eljárás megindítása céljából a követelés elévülésének vagy az (5) bekezdés szerinti jogvesztő határidő eredménytelen elteltének időpontjáig kezelhetik a használati díjjal, vagy az annak meg nem fizetése esetén fizetendő pótdíjjal összefüggő jármű-azonosító adatokat és a természetes személy üzemben tartó személyes adatait. (5) Amennyiben a használati díjat vagy az útdíjat nem fizették meg, a díj beszedésére jogosult szervezetek vagy az általuk megbízott gazdálkodó szervezetek a jogosulatlan úthasználat időpontjától számított 60 napos jogvesztő határidőn belül kötelesek postára adni a pótdíjfizetési felszólítást. Ha a használati díjat vagy az útdíjat és pótdíjat meg nem fizető üzemben tartó (gépjárművezető) a helyszíni ellenőrzés alkalmával az ellenőrzésről kiállított jegyzőkönyvet aláírja és átveszi, akkor nem kell a pótdíjfizetési felszólítást részére kézbesíteni. A pótdíjfizetési kötelezettség két év alatt évül el. A pótdíj után késedelmi kamat nem követelhető. (7) A használati díj szedésére a díjköteles utak használatáért az autópályák, autóutak és főutak használatának díjáról szóló miniszteri rendelet alapján a 33. § (1) bekezdés b) pont ba) alpontjában megjelölt közútkezelő vagy az általa megbízott szervezet is jogosult. (8) A díjköteles országos közutak díjfizetés ellenében történő használatának ellenőrzésére a közlekedési hatóság és a 33. § (1) bekezdés b) pont ba) alpontja szerinti közútkezelők jogosultak.
Az autópályák, autóutak és főutak használatának díjáról szóló 36/2007. (III. 26.) GKM rendelet (Díjrendelet)
1. § (1) A díjfizetés ellenében használható utakról szóló jogszabály szerinti a) gyorsforgalmi út, valamint b) országos főút (a továbbiakban együtt: díjköteles útszakasz) e rendelet szerinti díjkategóriába tartozó gépjárművel történő használatáért a Kkt. 33/A. §-ának (1) bekezdése szerinti használati díjat (a továbbiakban: díjat), továbbá a díjfizetés elmulasztása esetében pótdíjat kell fizetni.
3. § (1) A díjat előre, az a)-e) pontok szerinti érvényességi időtartamok valamelyikére kell megfizetni. A díj megfizetésének ténye úthasználati jogosultságot (a továbbiakban: jogosultság) keletkeztet. A jogosultság gépjárműhöz kötött adatait (forgalmi rendszám, a gépjármű és a vontatmány megengedett legnagyobb össztömegének értékét) a forgalmi engedélyben szereplő hatósági bejegyzésnek megfelelően kell megadni. A jogosultság a megadott időtartamon belül minden díjköteles útszakaszra érvényes. ...
7. § (1) A Kkt. 33/B. § (8) bekezdése szerint díjfizetés ellenőrzésére jogosult szervezet (a továbbiakban: díjfizetés ellenőrzésére jogosult szervezet) a megfelelő jogosultság megvásárlását a forgalmi rendszám és a díjkategória alapján ellenőrzi. (2) Megállítás útján történő ellenőrzés alkalmával a gépjármű vezetője köteles az ellenőrző pontnál megállni, a díjkategória ellenőrzésére a gépjármű és a vontatmány forgalmi engedélyét a díjfizetés ellenőrzésére jogosult szervezet ellenőrének átadni.
7/A. § (1) Ha a gépjármű az ellenőrzéskor nem rendelkezik érvényes jogosultsággal, jogosulatlan úthasználat miatt a gépjármű kategóriájának megfelelő pótdíjat kell fizetni. (2a) Az ellenőrzés eredményeként a pótdíjfizetési kötelezettség megállapítása céljából a kötelezett adatait a díjfizetés ellenőrzésére jogosult szervezet a személy-, és a jármű azonosítására alkalmas okmányai alapján vagy a járműnyilvántartás adatai alapján állapítja meg. (2b) A pótdíj utólagos megfizetésére a gépjármű – a közúti közlekedési nyilvántartási szervezet nyilvántartása szerint a jogosulatlan úthasználat napján nyilvántartott – üzemben tartója, üzemben tartó hiányában a gépjármű tulajdonosa köteles. (2c) A pótdíjat az ÁAK Zrt. szedi be. Megállítás útján történő ellenőrzés esetén a pótdíjat a díjfizetés ellenőrzésére jogosult további szervezetek is beszedhetik. (4) Az (1)-(2) bekezdés szerinti jogosulatlan úthasználat esetében megállítás útján történő ellenőrzéskor a helyszínen a gépjármű vezetője köteles a megfelelő pótdíjat vagy a pótdíjkülönbözetet megfizetni. (5) Jogosulatlan úthasználat esetén, ha helyszíni pótdíjfizetésre nem kerül sor, a pótdíjkövetelés, vagy a pótdíjkülönbözetre vonatkozó követelés a külön jogszabály szerinti fizetési felszólítás kézhezvételét követő 30. napon jár le. (7) Mentesül a pótdíjfizetési kötelezettség alól az, aki a fizetési felszólítás kézhezvételétől számított 15 napon belül az ÁAK Zrt. ügyfélszolgálatán bemutatja a jogosultság megvásárlását igazoló ellenőrző szelvényt vagy nyugtázó értesítést.
8. § (1) Ha a gépjármű tulajdonjogát a tulajdonosa év közben átruházza, vagy az annak használatát lehetővé tévő jogviszony megszűnik, a (9) bekezdés szerinti díj ellenében kérhető a jogosultság érvényesítése az újonnan vásárolt vagy más jogviszony alapján használatba vett gépjárműre a jogviszony létrejöttétől számított 30 napon belül. Az átírást kérőnek az ÁAK Zrt. vagy az ÁAK Zrt. által bevont közreműködő ügyfélszolgálati irodájában be kell mutatnia az újonnan vásárolt gépjármű forgalmi engedélyét és a jármű eladásának bejelentésére vonatkozó kötelezettség teljesítésének igazolására az okmányiroda által kiállított okiratot vagy a használatot lehetővé tevő más jogviszonyt igazoló okiratot, valamint a jogosultság megvásárlását igazoló ellenőrző szelvényt vagy nyugtázó értesítést. Az átírást kérőnek továbbá vissza kell szolgáltatnia a korábban használt járműhöz tartozó ellenőrző szelvényt. (3) Ha a gépjárművet ellopták vagy totálkárt szenvedett, a rendőrség vagy a biztosító erről szóló igazolásának bemutatása esetén az ÁAK Zrt. vagy az ÁAK Zrt. által bevont közreműködő ügyfélszolgálati irodája a (9) bekezdés szerinti díj ellenében új – az előzővel megegyező díjkategóriára és érvényességi időre szóló – jogosultság megvásárlását igazoló ellenőrző szelvényt ad ki. Ha fellelhető, az eredeti jogosultság megvásárlását igazoló szelvényt vagy nyugtázó értesítést is be kell mutatni.

A díjfizetés ellenében használható autópályákról, autóutakról és főutakról szóló 37/2007. (III. 26.) GKM rendelet (R2)
1. § Úthasználati díjat (a továbbiakban: díjat), továbbá a díjfizetés elmulasztása esetén pótdíjat kell fizetni a) a 3-4. §-ban foglalt kivétellel a gyorsforgalmi utak, valamint b) a 2. § szerinti országos főutak meghatározott járművel történő használatáért.

A közlekedési hálózat finanszírozási célokat szolgáló egyes fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályozásáról, valamint az országos közúthálózattal összefüggő feladatok ellátásáról szóló 5/2010. (II. 16.) KHEM rendelet (hatályban volt 2010. február 17. és 2011. augusztus 3. között) (Útpénztár rendelet): 8. § (4) Az Útpénztár bevételeit érintő igények érvényesítése tekintetében méltányosság nem gyakorolható.
A közlekedési hálózat finanszírozási célokat szolgáló egyes fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályozásáról, valamint az országos közúthálózattal összefüggő egyes feladatok ellátásáról 40/2011. (VIII. 3.) NFM rendelet (R4)
7. § (1) Az Útpénztár forrásai: b) a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kkt.) 33/A. § (1) bekezdésében megjelölt használati díjból és pótdíjból (a továbbiakban: használati díj és pótdíj) származó, valamint egyéb, a használati díjjal és a pótdíjjal összefüggő adminisztratív bevétel; (2) Az Állami Autópálya Kezelő Zártkörűen Működő Részvénytársaság (a továbbiakban: ÁAK Zrt.) a használati díjból és pótdíjból, valamint az egyéb eljárási díjból származó tárgyhavi bevételeket a tárgyhónapot követő második hónap 5. munkanapjáig a KKK ... számlájára fizeti meg. A használati díj és pótdíj beszedésére megkötött szerződés alapján az ÁAK Zrt.-t megillető összegről, valamint a megbízott viszonteladók jutalékairól az ÁAK Zrt. számlát bocsát ki.
10. § (2) Az Útpénztár terhére megvalósítandó feladatok közül az ÁAK Zrt. a KKK-val kötött szerződésben foglaltak szerint látja el az alábbi feladatokat: b) a használati díj és pótdíj beszedését, valamint az ahhoz kapcsolódóan a szerződésben rögzített egyéb feladatokat;
23. § (1) Ez a rendelet a kihirdetését követő napon lép hatályba. (2) Hatályát veszti a közlekedési hálózat finanszírozási célokat szolgáló egyes fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának szabályozásáról, valamint az országos közúthálózattal összefüggő feladatok ellátásáról szóló 5/2010. (II. 16.) KHEM rendelet.

Polgári Törvénykönyvről 1959. évi IV. törvény (Ptk.)
4. § (1) A polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és tisztesség követelményének megfelelően, kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni.
5. § (1) A törvény tiltja a joggal való visszaélést. (2) Joggal való visszaélésnek minősül a jog gyakorlása, ha az a jog társadalmi rendeltetésével össze nem férő célra irányul, különösen ha a nemzetgazdaság megkárosítására, a személyek zaklatására, jogaik és törvényes érdekeik csorbítására vagy illetéktelen előnyök szerzésére vezetne.
216. § (1) Szerződést jogszabály ellenkező rendelkezése hiányában akár szóban, akár írásban lehet kötni. A szerződési akaratot ráutaló magatartással is kifejezésre lehet juttatni.