Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-5125/2012 számú ügyben

Előadók:  dr. Csikós Tímea
dr. Kiss Bernadett
dr. Lápossy Attila
Az eljárás megindulása
Sajtóhírből1 értesültem arról, hogy Budapest Főváros X. Kerület Kőbánya önkormányzata fel kívánja számolni az ún. Terebesi erdőben található kunyhótelepet, amely kb. 50 hajléktalan embernek nyújtanak otthont. Az erdő lakói közül többen hosszú évek óta (9-15 éve) élnek itt saját építésű „házaikban”, és nehezen megteremtett otthonaikban szeretnének továbbra is maradni. A tudomásomra jutott információk szerint a kunyhóbontásokról a döntési jogkörrel nem rendelkező közrendvédelmi bizottság döntött, miközben a kérdés még nem került a képviselő-testület napirendjére. A tervekről több önkormányzati képviselő és a népjóléti bizottság is csak a hírt kiadó civil szervezet tudósításából értesült. A hivatkozott sajtóhír szerint a kerületi hajléktalanellátó szervezetek szociális munkásai azt a feladatot kapták, hogy helyezzék el az érintetteket, azonban két hét alatt – ennyi időt adott nekik az önkormányzat – nyilvánvalóan nem tudták megoldani 50 ember megfelelő elhelyezését.
Az elmúlt egy évben a hajléktalan-ellátással összefüggésben bekövetkezett jogszabályi és finanszírozási változások, az egyre markánsabban jelenlévő kriminalizációs szemlélet miatt a hajléktalansággal összefüggő egyéb témakörökben, illetve a közelmúltban más kerületi önkormányzatok hasonló jellegű tevékenységét érintően is több vizsgálatot folytattam2, így a kőbányai eseményeket is fokozott figyelemmel kísértem, kísérem.
Tekintettel arra, hogy a tervezett önkormányzati intézkedés, továbbá az érintett személyek elhelyezése kapcsán az emberi méltósághoz és a szociális biztonsághoz való joggal, valamint a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság előidézésére alkalmas helyzet közvetlen veszélye áll fenn, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (4) bekezdésében biztosított jogkörömben, a 24. § (1) bekezdésében foglaltakra is figyelemmel, az alapjogsérelem közvetlen veszélye miatt hivatalból vizsgálatot rendeltem el.
A vizsgálat során az Ajbt. 21. § (1) bekezdésének a) pontja alapján az intézkedéssel összefüggésben tájékoztatást kértem Budapest Főváros X. Kerület Kőbánya Önkormányzatának polgármesterétől, a Budapest X. Kerületi Rendőrkapitányság vezetőjétől; valamint Budapest Főváros Kormányhivatal kormánymegbízottjától, a Szociális és Gyámhivatalának, illetve a Népegészségügyi Igazgatási Szervének vezetőitől is. 
Megkereséssel fordultam továbbá a kerületben hajléktalanellátó intézményt működtető, illetve utcai szociális munkát végző civil szervezetek szakmai vezetőjéhez, valamint – a hajléktalankunyhók bontását a helyszínen nyomon követő, az érintett hajléktalan emberekkel közvetlen kapcsolatban álló – a Város Mindenkié Csoport (a továbbiakban: AVM) munkatársaihoz is.

Az érintett alkotmányos jogok és alapelvek
·	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	az élethez, és az emberi méltósághoz való jog (Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”);
·	a szociális biztonsághoz való jog (Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdés: „Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.”).

Az alkalmazott jogszabályok
·	a polgári törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.);
·	a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (a továbbiakban: Ötv.);
·	az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (a továbbiakban: Étv.);
·	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.);
·	a Magyarország helyi önkormányzatairól szóló 2011. évi CLXXXIX. törvény (a továbbiakban: Mhötv.).

A megállapított tényállás
1. A megkeresésekre adott válaszok
1.1. Budapest Főváros X. Kerület Kőbánya polgármesterétől az érintett terület tulajdonjogi viszonyait érintő adatokról, a tervezett intézkedés hátteréről és pontos indokairól, az ezzel összefüggő jogi álláspontjáról, illetve az önkormányzat által az érintett hajléktalan személyek elhelyezésével, ellátásával kapcsolatban megtett vagy megtenni kívánt intézkedésekről kértem tájékoztatást. Továbbá arra is választ vártam, hogy a lakóhelyek felszámolásának időpontját milyen indokok alapján határozták meg, valamint bekértem a kerület hajléktalanügyi stratégiáját, és a kerületben található hajléktalanok befogadására alkalmas szállások, illetve nappali melegedők, valamint az utcai szociális munkát végző szervezetek listáját.
Válaszában a polgármester arról tájékoztatott, hogy az ingatlan-nyilvántartásban 39210/165 hrsz-on nyilvántartott, összesen 7,8015 hektár alapterületű ingatlan-terület művelési ága részben kivett beépítetlen terület, részben erdő, tulajdonosa pedig 1/1 tulajdoni hányadban Budapest Főváros Önkormányzata.
Tájékoztatott továbbá arról is, hogy a Kőbányai Önkormányzat (a továbbiakban Önkormányzat) közrendvédelmi bizottságot nem hozott létre, ilyen bizottság nem működik a kerületben. Rendszeresen tartanak ugyanakkor egy, közbiztonsági kérdésekkel foglalkozó koordinációs értekezletet, amely az ilyen jellegű ügyekben egyeztetést folytat. Ez a fórum azonban nem rendelkezik döntési jogosítványokkal, kizárólag konzultatív jellegű tevékenységet lát el, előkészítő, javaslattevő szerepet tölt be. A polgármester hangsúlyozta válaszában, hogy az ügyben sem bizottsági, sem képviselő-testületi döntés nem született, az Önkormányzat elsőként a civil szerezetek bevonásával lakhatási lehetőséghez kívánja juttatni az itt élőket, majd ezt követően tervez hatósági intézkedést a felépítmények eltávolítása érdekében. Kiemelte, hogy a lakóhelyek felszámolásának időpontja mindenképp úgy kerül kitűzésre, hogy az ott élő személyeknek lehetősége legyen új, megfelelő lakóhelyre költöznie.
Az intézkedés jogi alapjaként az Étv. 31. és 47. §-aiban rögzített rendelkezéseket jelölte meg levelében a polgármester. A hivatkozott jogszabályi rendelkezések értelmében a szóban forgó építmények nem felelnek meg a rendeltetésszerű és biztonságos használat, a higiéniai, egészség- és környezetvédelem, a használati biztonság, valamint az élet- és vagyonbiztonság követelményeinek, s mindezek alapján az építésügyi hatóságnak el kell rendelnie az életet, egészséget, köz- és vagyonbiztonságot veszélyeztető, engedély nélküli használat megszüntetését és az építmények lebontását. Ezzel összefüggésben a polgármester megjegyezte, hogy a jogszabályok szerint a bontásra az építtetőt kell kötelezni, ha az (mint jelen esetben is) a hatósági eljárás számára nem elérhető, akkor a kötelezés az ingatlan tulajdonosára, jelen ügyben tehát Budapest Főváros Önkormányzatára vonatkozik.
A polgármester a hatósági eljárás lefolytatásának kötelezettségével kapcsolatban hozzátette, hogy az nem vonatkozik azokra az építményekre, amelyeket használóik az őket segítő szociális szakemberek tevékenységének köszönhetően, önszántukból elhagytak. Az elhagyott, kiüresedett kunyhókat tehát – tekintettel arra, hogy a földterület tulajdonosának a tulajdonában állnak és bontásuk nem engedélyköteles – a Fővárosi Önkormányzat rendelkezése alapján jogszerűen bontották el.
A „kilakoltatott” hajléktalan személyek szálláslehetőségeivel, elhelyezésével kapcsolatosan a polgármester arról tájékoztatott, hogy az Önkormányzat elsősorban a kerületben működő ún. LÉLEK-program keretében kíván segítséget nyújtani. A LÉLEK-Programban 30 fő hajléktalan személy számára tud az Önkormányzat lakhatást és foglalkoztatást biztosítani. A program keretében kialakított és 2012. június 13-án átadott Maglódi úti LÉLEK-Házba folyamatosan zajlik a programban résztvevő személyek beköltöztetése, a jelenlegi létszám 20 fő. Összesen 56 fő kért és kapott segítséget a LÉLEK-Pontban dolgozó szociális szakemberektől, 13 személy nem felelt meg a programban való részvétel kritériumainak, 43 fő részére biztosított a programban való részvétel lehetősége.
Tekintve, hogy a munkavállalás alapvető feltétele a társadalomba történő reintegráció eredményes megvalósulásának, a LÉLEK-Program meghatározó eleme, hogy a lakhatás és a foglalkoztatás szervesen kapcsolódik egymáshoz. Azon személyeknek, akik nem felelnek meg a program feltételeinek, illetve akikkel az együttműködési megállapodás „visszaesés” miatt felbontásra kerül, a kerületben működő többi hajléktalan-ellátó intézmény közreműködésével igyekszik segítséget nyújtani az önkormányzat a lakhatási és egyéb problémáik megoldásában. Utóbbi állításának alátámasztására, erre vonatkozó külön kérésemnek is eleget téve ezzel, a polgármester válaszlevele mellékleteként megküldte részemre a Kőbányán működő hajléktalan-ellátó intézmények listáját is.
1.2. Budapest X. Kerületi Rendőrkapitányságának (a továbbiakban: Rendőrkapitányság) vezetőjétől a Terebesi erdő bűnügyi statisztikájával, az adott területen foganatosított esetleges rendőri intézkedésekkel kapcsolatban kértem tájékoztatást.
A kapitányságvezető válaszában arról tájékoztatott, hogy a Rendőrkapitányság az illetékességi területén lévő, jellemzően hajléktalan személyek által ideiglenesen, vagy tartósan igénybe vett területrészeket számon tartja, ezek feltérképezését rendszeresen aktualizálja. Így a Terebesi erdő területén élő hajléktalan személyek ott-tartózkodásáról is tudomásuk, folyamatos, élő információjuk van. Hozzátette, hogy az egyes területek tulajdonviszonyainak feltérképezése nem része terület-felméréseiknek, tudomása szerint az ügyben érintett terület részben magántulajdon, részben a X. Kerületi Önkormányzat, részben a Pilis Parkerdő Zrt. tulajdona.
A Rendőrkapitányság vezetőjének álláspontja szerint „a hajléktalanok ellátásával, gondozásával kapcsolatos feladatok nem rendészeti, hanem össztársadalmi – szociális feladatok, ezért nem vizsgálták a területen történő építkezés és ott-tartózkodás jogszerűségét”.
A Terebesi erdőben élő emberek jelenlétével összefüggésbe hozható helyi bűnesetek, rendőrségi intézkedésekről pontos adatokkal a Rendőrkapitányság nem rendelkezik, ugyanakkor kijelentette, hogy bár az ideiglenesen itt tartózkodókkal kapcsolatban megállapítható, hogy egy részük kisebb bűncselekmények elkövetéséből tartja fenn magát, nem jelenthető ki egyértelműen, hogy a területen nagy számban előforduló típuscselekményeket (kábel-lopás, rongálás, testi sértés) jellemzően az erdőlakó hajléktalanok követnék el.
A területrészen rendszeresen szükségessé váló atipikus rendőrségi tevékenységet említve hozzátette, hogy a téli hónapokban a területileg illetékes körzeti megbízott a kerületben működő szociális szolgálatok, civil szervezetek munkatársaival együttműködve meleg teát, takarót és élelmiszert visz az itt élőknek.
A kapitányságvezető tájékoztatásából kiderült az is, hogy az érintett terület környezetében bekövetkezett vagyon elleni bűncselekmények nagy része ismeretlen tettes által elkövetett eset, valamint hogy az erdőlakó személyekkel szembeni feljelentés a Rendőrkapitányságra még nem érkezett.
1.3. Budapest Főváros Kormányhivatalának kormánymegbízottjától (a továbbiakban: kormánymegbízott) arról kértem tájékoztatást, hogy Budapest Főváros X. Kerület Kőbánya Önkormányzata hozott-e az ún. Terebesi erdő hasznosításáról és az ott lakó hajléktalan személyek elhelyezéséről szóló képviselő-testületi határozatot vagy rendeletet. Válaszát kértem arra a kérdésre is, hogy a Kormányhivatal az Mhötv. 132. §-ában rögzített törvényességi felügyeleti jogkörében eljárva megvizsgálta-e az Önkormányzat által a fenti tárgykörben hozott döntéseket, és a törvényességi felügyeleti eljárás során állapított-e meg jogsértést, valamint milyen intézkedést tett ezzel összefüggésben.
Válaszlevelében a kormánymegbízott kifejtette, hogy áttekintette az Önkormányzat által hozott, a Kormányhivatalnak elektronikusan és papír alapon megküldött képviselő-testületi és bizottsági jegyzőkönyveket, határozatokat és rendeleteket, amelyekből kitűnik, hogy sem a képviselő-testület, sem annak bizottságai nem hoztak olyan tartalmú döntést, amely a vizsgálattal érintett terület hasznosításáról és az ott élő személyek elhelyezéséről szól.
Ugyanakkor arról is tájékoztatott, hogy a 2012. június 21-i nyilvános képviselő-testületi ülésen a polgármester napirend előtti tájékoztatójában arra hívta fel a képviselők figyelmét, hogy megkezdődött a Terebesi erdőben élő mintegy ötven család elhelyezésének rendezése, amelyben a Baptista Szeretetszolgálat, a Vöröskereszt és más szakmai szervezetek, gondozóhálózatok segítségét kérte az önkormányzat. A hajléktalanok elhelyezését az ún. Dömsödi úti kiserdőben lakó nyolc hajléktalan kigondozásának mintájára kívánják lebonyolítani3.
A válasz szerint a Kormányhivatal kizárólag sajtóértesülések alapján rendelkezett információval arra vonatkozóan, hogy 2012. június 20-án az Önkormányzat alpolgármestere, a Terebesi erdőben élőket képviselő négy személy, valamint a Város Mindenkié csoport képviselője egyeztetést tartott. Ezen az egyeztetésen – amelyről a polgármester által megküldött tájékoztató levél egyébként nem tesz említést – a résztvevők megállapodtak arról, hogy közös céljuk az, hogy a területen élők ne az erdőben lakjanak, hanem az elhelyezésükre tartós megoldást találjanak. 
Utalt ugyanakkor arra, hogy a részére megküldött egyetlen tájékoztatóból sem tűnt ki az, hogy az alpolgármester milyen felhatalmazás alapján és milyen jogkörben kötött megállapodást a Terebesi úton élőkkel. Az Önkormányzat ugyanis a megállapodást tartalmazó hivatalos dokumentumot nem bocsátotta a Kormányhivatal rendelkezésére. Nem hivatalos információjuk szerint azonban az Önkormányzat kötelezettséget vállalt arra, hogy a kunyhók elbontására kizárólag jogszerű intézkedés keretében kerül sor, és az eljárás során törekszik az emberséges bánásmódra. A megállapodás értelmében a Város Mindenkié csoport a hajléktalanokkal közösen írásba foglalja a megoldásokkal kapcsolatos javaslatait, amelyeket a felek egy következő személyes egyeztetésen fognak megvitatni, továbbá az alpolgármester arra is ígéretet tett a találkozón, hogy felméri, hány olyan önkormányzati lakás van a kerületben, amelyben elhelyezhetik az erdőben élőket. Az alpolgármester azt is vállalta, hogy a megbeszélésen elhangzottakat továbbítja a főváros felé, „amely a terület nagy részének tulajdonosa”.
A kormánymegbízott végezetül arról is tájékoztatott, hogy az ügyben a Kormányhivatal – az Mhötv. 132. §-ában biztosított jogkörében eljárva – továbbra is figyelemmel kíséri az Önkormányzat e tárgykörrel kapcsolatban hozott döntéseit. 
1.4. Budapest Főváros Kormányhivatalának Szociális és Gyámhivatalának vezetőjétől a kormánymegbízott válaszlevelének kiegészítéseként kaptam rövid tájékoztatást. Eszerint a Gyámhivatal figyelemmel kíséri az önkormányzat hajléktalan-ellátással kapcsolatos kötelezettségeinek teljesítését. A Gyámhivatal információi szerint a budapesti hajléktalanok többsége nem fővárosi lakosként válik hajléktalanná, azonban a Belügyminisztérium támogatásával létesült új hajléktalan-ellátó intézmények (Feszty Árpád úti szálló, Váci út 102. szám alatti menedékhely, Aszódi út 18. szám alatti menedékhely, és a még nem üzemelő Szabolcs utcai átmeneti szálló) biztosítják ezen személyek számára a szálláslehetőséget. 
A Gyámhivatal vezetője azt is tudomásomra hozta, hogy a X. Kerületben a Fővárosi Önkormányzat három átmeneti szállót működtet, és a Baptista Szeretetszolgálat is fenntart egy 100 férőhelyes éjjeli menedékhelyet és egy 50 férőhelyes nappali melegedőt. A kerületben található a Hajléktalanokért Közalapítvány három intézménye is, amely mintegy 300 személy számára nyújt ellátást. A Gyámhivatal ellenőrzési tapasztalatai szerint ezen intézmények megfelelő ellátást nyújtanak a rászorulóknak. Megkeresésemmel összefüggésben a Gyámhivatal vezetője hozzátette, hogy a hajléktalan-ellátással kapcsolatban az elmúlt egy évben mindössze egy panasz érkezett a Kormányhivatalhoz, amelyet kivizsgáltak, és amelyben a hajléktalan személyt nem a befogadással kapcsolatban, hanem az átmeneti ellátási idő meghosszabbításával kapcsolatban érte sérelem.
1.5. A Budapest Főváros Kormányhivatala Népegészségügyi Szakigazgatási Szervének vezetőjétől arról kértem tájékoztatást, hogy érkezett-e bejelentés, panasz a Terebesi erdő használatával összefüggésben, folytattak-e hatósági ellenőrzést az érintett területen. Arról is kértem a hivatal tájékoztatását, hogy kezdeményeztek-e hatósági eljárást az erdőben élő személyek vagy az általuk tartott haszonállatok egészségügyi és higiénés viszonyaival összefüggésben, illetve milyen eredménnyel zárult a hatósági ellenőrzés, vagy eljárás. 
A szakigazgatási szerv vezetője válaszában tájékoztatott, hogy a Terebesi erdővel összefüggésben nem érkezett panasz vagy bejelentés és az ügyben hatáskörrel és illetékességgel rendelkező Budapest X., XVII., XVIII. Kerületi Népegészségügyi Intézet (a továbbiakban: intézet) sem folytatott panaszeljárást az ügyben. Az intézet ugyanakkor a kerületi önkormányzat megkeresésére 2011. július 13-án képviseltette magát a területen végrehajtott helyszíni ellenőrzésen, amelyen járványveszély megállapítására nem került sor. Az ellenőrzésről készült „Emlékeztetőt” a szakigazgatási szerv vezetője válaszához mellékelten megküldte.
Mindezek alapján az intézet álláspontja szerint a területen nem volt szükség népegészségügyi hatósági intézkedésre, ugyanis a fertőző betegségek és járványok megelőzése érdekében szükséges járványügyi intézkedésekről szóló 18/1998. (VI. 3.) NM rendelet 36. §-a értelmében az egészségügyi kártevőnek minősülő vándor- és házipatkányok elleni védekezési kötelezettség csak lakott területen áll fenn. A hivatkozott NM rendelet értelmében az önkormányzat által az intézetnek adott tájékoztatás szerint nem beépített területként, hanem erdőként nyilvántartott Terebesi erdő, és az ott található építmények esetében továbbá azért is tilos mindennemű irtási tevékenység, mert az egészségügyi kártevőnek nem minősülő állatok és a környezet védelme miatt az erdők területén erre nincs jogszabályi lehetőség.
A területen végrehajtott célzott szakhatósági ellenőrzésről készült Emlékeztető, 2011. július 13-i hatósági ellenőrzést dokumentál. Kitűnik belőle, hogy a területbejáráson részt vevő személyek – a BÁRKA Szociális és Gyermekjóléti Központ szociális munkásai, a kerületi népegészségügyi intézet alkalmazottai, a FŐKERT Zrt. biztonsági irodavezetője, a X. kerületi önkormányzat gyámhatósági ügyintézői, védelmi referense és közbiztonsági tanácsadója, a BMSZKI és a főpolgármesteri hivatal szakemberei, a Mezei Őrszolgálat, a WOLF polgárőrség, a kerületi rendőrkapitányság, valamint a X. kerületi Vöröskereszt képviselői – összesen kilenc helyszínt kerestek fel. A szakemberek megállapították, hogy a területen élő családok, párok, „lakóközösségek” egy része számára csak ideiglenes lakhatási megoldásként szolgálnak az erdőben található kunyhók, a hatóságok rendszeresen ellenőrzik a területet, a szociális ellátórendszer munkatársai pedig napi kapcsolatban állnak az érintett személyekkel.
Az ellenőrzést végzők álláspontja szerint „a területen élő hajléktalanok túlnyomó többsége a saját maga által választott életformában él, amelyből többszöri próbálkozással sem tudták kimozdítani az illetékes munkatársak… (…) a probléma megoldásán az segíthet, ha a hajléktalanoknál előrelépés érhető el a szocializálódás, a munkavégzés és a higiénés igényesség területén. Ez hosszadalmas, kitartó munkát igényel a szociálpolitikai szakterülettől”.
Figyelemre érdemes ugyanakkor az Emlékeztetőben rögzített, a Fővárosi Víz- és Zöldfelület-gazdálkodási Csoport vezetője által megfogalmazott javaslat, amely szerint a bejárás időpontjában funkció nélküli terület alkalmas arra, hogy azon fővárosi szabadtéri rendezvény-helyszínt alakítsanak ki, ugyanakkor a csoportvezető azt is hangsúlyozta, hogy ez a terv sem alkalmas arra, hogy a hajléktalanok elhelyezési problémáit hatékonyan megoldja.
1.6. A Baptista Szeretetszolgálat munkatársaitól a kerületi önkormányzattal történő együttműködésük kereteire, a „kigondozásban” érintett hajléktalan emberek számára részükről felkínálható alternatívákra, és erre irányuló tevékenységük eredményességére vonatkozó tájékoztatást kértem megkeresésemben. Válaszukban arról tájékoztattak, hogy az Önkormányzattal való megállapodás értelmében a Szeretetszolgálat vállalta, hogy az utcai gondozó szolgálat által ismert, az érintett területen élő személyeket megkeresik, és számukra emberhez méltó elhelyezési megoldást keres és biztosít. Az érintett hajléktalan emberek saját értéktárgyainak és egyéb személyes felszereléseinek elszállítására is kiterjedő beköltöztetést a Szeretetszolgálat saját erőforrásait felhasználva valósítja meg.

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint hatóság, ezen belül közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A 18. § (2) bekezdése a) pontja alapján a közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv. 
Az ombudsmani gyakorlat a közszolgáltatást végző szervek fogalomkörébe tartozónak tekinti a hajléktalanellátó intézményeket, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed. Az Ajbt. már említett 18. § (1) bekezdés b) pontja alapján pedig a helyi önkormányzat hatóságnak minősül, így az országgyűlési biztos vizsgálati jogköre az önkormányzati tevékenység esetén is fennáll.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalbóli vizsgálat elrendelésének feltételei fennálltak, tekintettel arra, hogy kiszolgáltatott helyzetben lévő, kifejezetten gyenge érdekképviseleti lehetőséggel bíró emberek nagyobb csoportjának alapvető jogai, kiemelten az élethez- és emberi méltósághoz és a szociális biztonsághoz való jogaik tekintetében merülhet fel sérelmes helyzet.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék, a hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.
2. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. Az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő.
Az Alkotmánybíróság több alkalommal kifejtette, hogy a szociális ellátáshoz való jog minimumának elvont alkotmányos mércéje az élethez és emberi méltósághoz való jog. Az állam alkotmányos kötelezettségét akkor teljesíti, ha a szociális támogatási rendszert megszervezi és működteti. Egyedüli korlát, hogy átmenetileg sem okozhat területenként vagy társadalmi csoportonként ellátatlanságot, sem pedig emberhez méltatlan ellátási körülményeket. Az állam az emberi lét alapvető feltételeiről – így hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet elhárításához szállásról – minden esetben köteles megfelelően gondoskodni. A megélhetési minimum alkotmányos alapkövetelményeként meghatározott emberi élethez és méltósághoz való jog védelmében az állam az emberi lét feltételeiről köteles gondoskodni. Ennek megfelelően az állam ellátási kötelezettsége a hajléktalanság esetén az emberi életet közvetlenül fenyegető veszélyhelyzetben kiterjed a szállás biztosítására is. A szállás biztosítására az állam abban az esetben köteles, ha a szállásnélküliség az emberi életet közvetlenül fenyegeti. Az állam tehát ebben a végső helyzetben köteles azokról gondoskodni, akik az emberi lét alapfeltételeit önerejükből nem tudják megteremteni.
3. Az országgyűlési biztosok az ombudsman-intézmény megalakulásától kezdődően minden rendelkezésre álló eszközzel – helyszíni ellenőrzések, hivatalból elindított vizsgálatok, jogalkotási kezdeményezések révén – igyekeztek fellépni a hajléktalan vagy az egzisztenciálisan más módon kiszolgáltatott emberek alapjogainak, egyenlő méltóságának védelmében. A biztosok a kezdetektől fogva egyértelművé tették, hogy a jogvédelem és az egyenlő méltóság szempontjából nincs jelentősége annak, hogy az érintettek a jelenlegi egzisztenciális kiszolgáltatott helyzetbe önhibájukból vagy önhibájukon kívül kerültek.
A 2008-as projekt keretében több jelentésben kiemeltem, hogy megengedhetetlennek, az érintettek emberi méltósághoz való jogával összefüggő visszásság veszélyét hordozónak tartok minden olyan adminisztratív megoldást, vagy arra irányuló javaslatot, amely a szükséges intézkedéseket a hajléktalanok közterületi jelenlététnek „városképi kérdésre” adott válaszként próbálja megfogalmazni. Arra is felhívtam a figyelmet, hogy az állam számára, legyen az jogalkotó vagy jogalkalmazó szerv nem fakultatív feladat a szélsőségesen rászoruló polgárairól való gondoskodás, a felelős intézkedés a megfelelő ellátási rendszerek, kivezető mechanizmusok átgondolt működtetése, a helyzet jogállami megoldása kötelező.
2011-ben több esetben a hozzám érkező jelzés nyomán, illetve hivatalból vizsgálódtam a hajléktalan, valamint a kvázi hajléktalan, egzisztenciálisan más módon kiszolgáltatott emberekkel szembeni állami fellépés formáival kapcsolatban. Több ízben kénytelen voltam nyilvános megszólalásaimban hangot adni kritikáimnak és aggodalommal figyeltem az alapjogokat és a jogállamiság normáit esetenként figyelmen kívül hagyó, a jogalkotás és jogalkalmazás területén egyaránt jól észlelhető tendenciákat.
A hajléktalan-telepek, kunyhók és más építmények elbontása, illetve az ott életvitelszerűen lakó személyek „kilakoltatása” 2011-ben és 2012-ben is már több alkalommal képezték ombudsmani vizsgálatok tárgyát.
Több korábbi jelentésemben4 is felhívtam a figyelmet az egyéni, személyre szabott megoldások (az ún. egyedi diagnózisok) fontosságára, illetve a jelen eset kapcsán fokozottan érvényes lakhatási alternatívák biztosítására, a hajléktalanságból való kitörés valódi esélyeinek megteremtésére vonatkozó követelményre. E jelentés keretei között is hangsúlyozom, hogy az utcán, közterületen, erdőben való lét nem lehet életkarrier, ez a megoldás kényszerű túlélési reakció a hajlék nélkül élőktől.
Továbbra is hangsúlyozandó azonban, hogy eredményes, valódi megoldásokat kínáló lakáspolitika, és hajléktalan-stratégia hiányában nem róható fel kizárólag az érintett hajléktalanok hibájaként az, hogy kényszermegoldásokra szorulva közterületen, sajátos körülmények között próbálnak maguknak otthont teremteni. Elfogadhatatlan, az élethez és emberi méltósághoz való joggal összefüggésbe hozható súlyos alapjogi visszásság bekövetkezésének közvetlen veszélyét idéz elő az, hogy a telep fennállásának közel évtizedes (hatósági) tűrése után, hirtelen, még e méltatlan, de számukra jelentős hajlékuktól is megfosztják őket, és helyette csupán esetleges megoldást, időleges lakhatási lehetőséget ajánlanak fel, vagy még azt sem5.
3.1 Egy hasonló jellegű ügyben, 2011 decemberében kiadott, AJB-4326/2011. számú jelentésemben azt állapítottam meg, hogy a zuglói önkormányzat önkényes módon, felhatalmazás nélkül intézkedett a MÁV Zrt.-től bérelt területen található hajléktalantelep felszámolásáról. A jelentés szerint a hatósági jellegűnek beállított intézkedés után nem volt valamennyi érintett számára ténylegesen igénybe vehető szálláslehetőség, sérültek az alapvető emberi jogok és a jogállamiság normái.
Abban az ügyben is a sajtóból értesültem arról, hogy a zuglói önkormányzat 2011. október 19-én elbontatta a hajléktalanok illegálisan emelt építményeit a Francia út és az Egressy út kereszteződésénél. Az elbontás hivatalos indoka az volt, hogy az épületeket engedély nélkül húzták fel, továbbá az önkormányzat szerint mind szociális, mind közegészségügyi, mind pedig rendészeti szempontból aggályos volt az ottani helyzet. A telep felszámolása és az érintett hajléktalan emberek elhelyezése kapcsán visszásság gyanúja merült fel, ezért munkatársaim ugyancsak helyszíni vizsgálatot tartottak, információkat gyűjtöttek az önkormányzat intézkedéséről és annak következményeiről.
A jelentésben rámutattam, hogy a terület tulajdonosa, a MÁV Zrt. nem kért birtokvédelmet a területen jogalap nélkül, életvitelszerűen tartózkodó hajléktalan emberekkel és az általuk emelt építményekkel kapcsolatban. A zuglói önkormányzatnak pedig – a néhány nappal korábban megkötött bérleti szerződésre hivatkozva – nem volt jogi lehetősége arra, hogy hatósági eszközök és apparátus igénybevételével önkényesen állítsa helyre az eredeti állapotot az általa bérelt területen. A biztos rámutatott, hogy mindez független attól, hogy egyébként a területen a hajléktalanok jogszerűtlenül tartózkodtak, az ott uralkodó állapotok pedig indokolttá tettek volna a hatósági beavatkozást.
Az ügyben arra is felhívtam a figyelmet, hogy még az egyébként törvényesen lefolytatott hatósági eljárások során is fokozott figyelemmel kell eljárni annak érdekében, hogy a hajléktalan emberek az őket megillető jogokat ténylegesen gyakorolni is tudják. Az egyébként is kilátástalan helyzetben lévő emberek ugyanis teljes mértékben kiszolgáltatottak a jogi magyarázat nélküli, igazolást és eljárási garanciát nélkülöző, azonnali hatállyal végrehajtott önkormányzati intézkedésekkel szemben. A jelentés kitért arra, hogy a korábbi teleplakók kisebb csoportját be tudta fogadni a kerületben üzemeltetett éjjeli menedékhely és nappali melegedő, a hajléktalan-ellátó intézmények azonban a hideg időjárás beköszöntével éjszakára már szinte teljesen megteltek, és nem állt rendelkezésre további férőhely. Utaltam ugyanakkor arra, hogy a zuglói önkormányzat mulasztott, amikor – figyelemmel az időjárási körülményekre – nem tett külön intézkedéseket az ott élők számára megfelelő, valóban hozzáférhető szállás biztosítására.
Mindezek alapján felkértem a fővárosi kormányhivatal vezetőjét, hogy a hajléktalantelep jogellenes felszámolásáról folytasson le vizsgálatot és tegye meg a szükséges intézkedéseket. Kezdeményeztem továbbá a polgármesternél, hogy az önkormányzat a tényleges igényeket és lehetőségeket felmérve, a civil szervezetekkel együttműködve, haladéktalanul keressen személyre szabott megoldásokat az érintett hajléktalan emberek számára. A kormányhivatal a lefolytatott vizsgálat során megállapította, hogy az önkormányzat törvénysértő módon járt el az ügyben, ezért figyelmeztetéssel élt. Az érintett károsult, számos ingóságát elveszítő személyek képviseletében pedig a Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda (NEKI) pert indított az önkormányzat ellen.
3.2 Az AJB-3513/2012. számú jelentésemben egy másik fővárosi kerületben, Ferencvárosban is számos személy otthonául szolgáló kunyhók és más építmények bontásával összefüggésben állapítottam meg visszásságokat. A vizsgálat feltárta, hogy Budapest Főváros IX. Kerület Ferencváros Önkormányzata nem megfelelő módon, a kellő körültekintés és gondosság hiányában intézkedett a kerületben, a Határ úti erdősávban található „hajléktalantelep” felszámolásáról, az ottani építmények elbontásáról, a különösen kiszolgáltatott helyzetben lévő hajléktalan emberek ingóságainak (hulladékként történő) elszállításáról, valamint az érintettek ezt követő elhelyezéséről. Az önkormányzat eljárásjogi mulasztása ellentétes a jogállamiság elvével és a jogbiztonság követelményével, az eset intézésének körülményeiben feltárt egyéb hiányosságok pedig az ott életvitelszerűen tartózkodó hajléktalan emberek emberi méltósághoz és szociális biztonsághoz, valamint tisztességes eljáráshoz való jogaival összefüggő visszásságot idéztek elő.
Az érintett személyek fokozott kiszolgáltatottsága okán az ilyen jellegű intézkedésekkel, eljárásokkal kapcsolatban felmerülő követelményekre utalva felhívtam a figyelmet arra is, hogy kétségtelenül az átlagosnál jóval körültekintőbb, különleges bánásmód, illetve hozzáállás lehet csak eredményes. Írásos dokumentáció hiányában nem egyértelmű, hogy az érintett személyek tájékoztatása egészen pontosan mikor, ki(k) által és milyen formában történt meg, illetve miről szólt, mennyire volt érdemi és élethelyzetük megváltozása miatt megkeresendő lehetőségeik szempontjából hasznosítható.
A ferencvárosi ügy kapcsán is nyomatékosítottam, hogy elfogadhatatlan, súlyosan sérti az emberi méltósághoz való jogot, hogy a telep fennállásának csaknem évtizedes hatósági megtűrése után hirtelen, még e méltatlan körülményeket nyújtó, de számukra fontos hajlékuktól is megfosztották az ott élőket. az önkormányzat pedig csupán esetleges megoldást, időleges lakhatási lehetőséget ajánlott fel, vagy még azt sem. Ismét hangsúlyoztam továbbá azt is, hogy a rászorulókról való gondoskodás kötelezettsége konkrét állami-önkormányzati feladat, amely nem merülhet ki az elvi lehetőség biztosításában.
Mindezek alapján felkértem az illetékes ferencvárosi önkormányzatot, hogy az esetleges hasonló jellegű hatósági intézkedései során a jövőben mindenkor az érintettek jogait tiszteletben tartva, a törvényesség keretein belül járjon el; illetve kezdeményeztem, hogy haladéktalanul keressen személyre szabott megoldásokat az érintett hajléktalan személyek számára. Budapest Főváros Kormányhivatala pedig a felkérésemre indított, jelenleg is folyamatban lévő törvényességi felügyeleti eljárás keretében soron kívül felülvizsgálja a ferencvárosi önkormányzat intézkedését.

III. Az ügy érdeme tekintetében
A megkeresésekre adott válaszok alapján a Kőbánya, Terebesi úti erdősávban felépített, hajléktalan emberek menedékeként szolgáló kunyhók elbontását célzó megtett, és tenni tervezett önkormányzati intézkedésekkel kapcsolatban az alábbi megállapításokat teszem.
Az önkormányzati intézkedések jogszerűségének megítélése szempontjából előkérdés, hogy kinek a tulajdonába tartozik az érintett terület, ki gyakorolhatja ennek megfelelően a tulajdonosi jogokat azon. A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján a Terebesi erdő területére vonatkozó tulajdoni viszonyok nem határozhatók meg egyértelműen, mivel a megkeresett szervektől, intézményektől kapott információk ellentmondásosak.
Az Önkormányzat polgármestere levelében arról tájékoztatott, hogy az „érintett terület az ingatlan-nyilvántartásban 39210/165 helyrajzi számon nyilvántartott, művelési ága részben kivett beépítetlen terület, részben erdő, alapterülete összesen 7,8015 hektár. Az ingatlan tulajdonosa 1/1 tulajdoni hányadban Budapest Főváros Önkormányzata.” Ezzel egybehangzó információt tartalmaz a szakhatósági ellenőrzésről készült emlékeztető is, amelyből kitűnik, hogy a Gyógyszergyári u. – Fehér út – Éles sarok által határolt területet a fővárosi önkormányzat vagyongazdálkodási főosztálya a Fővárosi Önkormányzat tulajdonában álló területként tartja nyilván.
Fenti információnak azonban részben ellentmond a kormánymegbízott tájékoztatása, miszerint a 2012. június 20-án a kerületi alpolgármester és a Terebesi erdőben élő hajléktalanok között folytatott megbeszélésen az alpolgármester arról tájékoztatta a jelenlevőket, hogy a Főváros csak a terület egy részének tulajdonosa.
A kapitányságvezető állásfoglalása szerint a terület pontos tulajdoni viszonyainak felmérését a Rendőrkapitányság nem végezte el, ugyanakkor az ott élő hajléktalanok tartózkodási helyének GPS-koordinátái és az ott tartózkodók száma ismert a Rendőrkapitányság előtt. A Rendőrkapitányság információi szerint az erdő egy – pontosan meg nem határozott – része az Önkormányzat tulajdona, de ezen kívül a Pilisi Parkerdő is rendelkezik tulajdonosi jogosultságokkal, valamint magántulajdonú területrész is található a Terebesi erdőben. 
Álláspontom szerint bármilyen hatósági eljárást, illetve intézkedést megelőzően világosan meg kell állapítani, hogy a Terebesi erdő érintett területének kik a tulajdonosai, mert ennek hiányában a későbbi intézkedések jogszerűsége megkérdőjelezhető lehet.
Írásos dokumentáció és tájékoztatás hiányában a vizsgált esetben az sem egyértelmű továbbá, hogy az érintett személyek tájékoztatása egészen pontosan mikor, kik által és milyen formában történt meg, illetve miről szólt, mennyire volt érdemi és élethelyzetük megváltozása miatt megkeresendő lehetőségeik szempontjából hasznosítható.
A párjaikkal és/vagy családközösséget alkotva több mint egy évtizede az erdei kunyhókban élő emberek „kigondozása”, a társadalomba történő visszailleszkedésük elősegítésére tett törekvések megvalósítása, élethelyzetük megváltoztatása esetén kétségtelenül az átlagosnál jóval körültekintőbb, különleges bánásmód, illetve hozzáállás lehet csak eredményes. A rendelkezésemre álló információk szerint a biztosított kéthetes „kiköltözési” határidő, valamint az ultimátumszerűen felajánlott megoldási alternatívák nem egyeztethetőek össze az érintettek tisztességes eljáráshoz és emberi méltósághoz való jogának érvényesülését szolgáló fokozott gondosság és bánásmód követelményeivel.
Már korábbi jelentésemben6 is felhívtam arra a figyelmet, hogy krízishelyzetekben és rendkívüli intézkedések esetén ez a szélsőségesen rászoruló emberekről való „gondoskodási” kötelezettség semmi esetre sem merülhet ki a potenciális lehetőség biztosításában. Mindenekelőtt az önkormányzatnak tehát – a szociális munkások segítségével, civil szervezetek bevonásával – szükséges és indokolt felmérnie, hogy a területen pontosan hányan élnek életvitelszerűen és – ezt követően – valamennyi érintett, kiszolgáltatott helyzetben lévő ember számára személyre szabott segítséget kell nyújtania.
A rendelkezésemre álló információk alapján ellentmondás figyelhető meg továbbá az érintettek létszámának kérdésében is. Nem világos ugyanis, hogy pontosan hány ember élt a Terebesi úti erdősávban, illetve hogy milyen lehetősége van közülük azoknak, akik bármely okból nem férnek be a LÉLEK-programba sem.
A terület tulajdonviszonyairól és a jövőbeni hasznosításának terveiről szóló ugyancsak ellentmondásokkal terhelt információk, és az egyes hatóságok által megküldött tájékoztató levelek tükrében nem világos az sem, hogy az érintett terület „kitisztítása” milyen hatósági fellépéssel járna, és erre a tevékenységre milyen konkrét, határozott célból kerülne sor.
Az sem egyértelmű, hogy a területen jellemzően hosszú idő óta tartózkodó hajléktalan személyekkel szembeni fellépéssel fenyegető helyzet bekövetkezésére, a terület-rendezési munkálatok előkészületeire miért éppen a jelzett időben kerülne sor, ráadásul úgy, hogy egyetlen tárgykörben született képviselő-testületi, bizottsági vagy hatósági döntés, állásfoglalás nem ismert az eljárással érintett szervek és személyek egyike előtt sem. A helyzet jogállami megoldását nehezíti az Önkormányzat és valamennyi eljáró hatóság ténykérdésekben való bizonytalansága, az intézkedések előzményeire, tervezett körülményeire, valamint céljára, időzítésére vonatkozó állítások ellentmondásossága.
Mindezeket összegezve megállapítom, hogy az Önkormányzat az érintettekkel való együttműködés, az egyéni szempontjaik figyelembe vétele nélkül kívánt, tervez(ett) intézkedni a Terebesi úti erdősávban található „hajléktalantelep” felszámolásáról, az ottani építmények elbontásáról, valamint az érintettek elhelyezéséről. Az önkormányzat előzetes „eljárásával” és tervezett „intézkedéseivel” összefüggésben feltárt mulasztások és bizonytalan helyzet a telepen életvitelszerűen tartózkodó személyek emberi méltósághoz és tisztességes eljáráshoz való jogaival összefüggő visszásságot, a jogsérelem bekövetkeztének közvetlen veszélyét hordozzák magukban.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető joggal összefüggő visszásság orvoslása, valamint a jövőben esetleg bekövetkező alapjogsérelem megelőzése érdekében az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem Budapest Főváros X. Kerület Kőbánya Önkormányzatának polgármesterénél, hogy – elsősorban a tulajdonviszonyok pontos rögzítése révén – szüntesse meg a feltárt hiányosságokat, és haladéktalanul tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a hajléktalantelep felszámolása – amennyiben arra sor kerül – csak az érintettek érdemi tájékoztatását követően, a civil szervezetekkel együttműködésben, továbbá a tényleges igényeket és lehetőségeket felmérve, személyre szabott megoldásokat biztosítva történhessen meg.

Budapest, 2012. szeptember 17.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Lásd: http://avarosmindenkie.blog.hu/2012/06/12/most_a_kobanyai_onkormanyzat_probalja_kiszoritani_a_hajlektalan_embereket
2 Például az AJB-4326/2011. számú, az AJB-1289/2012. számú, és az AJB-3513/2012. számú ügyek.
3 A polgármester tájékoztatása szerint a Dömsödi úton élőket a Vöröskereszt és a Baptista Szeretetszolgálat támogatásával helyezték el, ezt követően a Pilisi Parkerdőgazdaság munkatársai kb. 60 köbméter hulladékot szállítottak el az erdő területéről.
4 Lásd az AJB-4326/2011. számú, az AJB-367/2011. számú és az AJB-1834/2012. számú jelentéseket.
5 Megjegyzendő ennek kapcsán, hogy a hajléktalanszállók nem jelentenek valódi alternatívát, hiszen a kunyhóban lakó emberek többsége teljesen önellátó, amelyre egy intézményben nincs lehetőség. Ráadásul, egy szállón legfeljebb egy-két évet tölthetnek, ami után megfelelő jövedelem nélkül továbbra sem lenne hová menniük. Ezek az emberek – állami lakáspolitika híján – a saját kezükkel teremtették meg otthonaikat és saját erejükkel tartják fönn azokat hosszú évek óta.
6 Lásd AJB-4326/2011. számú ügyben kiadott jelentést.