Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-5019/2012. számú ügyben

Előadók:     dr. Csóré Erika
dr. Borza Beáta
dr. Lux Ágnes
dr. Varga Éva Csilla

Az eljárás megindulása
Az ombudsmanok már több alkalommal és több intézményben vizsgálták a büntetés-végrehajtás rendszerén belüli egészségügyi ellátás körülményeit, illetve az ott őrzött és kezelt fogvatartottak alapvető jogainak érvényesülését1.
A médiából értesültem arról, hogy a Fővárosi Törvényszék, 2012 júniusában - nem jogerős ítéletében – elmarasztalta az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetet (továbbiakban: IMEI) egy előzetes letartóztatásban lévő fogvatartott nem megfelelő kezelése miatt. 
Ebből kiindulva, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján – hivatalból indított utóvizsgálat keretében – helyszíni ellenőrzést rendeltem el az IMEI-ben. Jelen vizsgálatom célja egyrészt az intézetben 2009-ben tartott helyszíni ellenőrzés tapasztalatai alapján tett ajánlásaim megvalósulásának, másrészt az új büntetés-végrehajtási egészségügyi központ létrehozásával összefüggő 1060/2012. (III. 12.) Korm. határozatban előírtak megvalósulása időarányos végrehajtásának ellenőrzése volt. A helyszíni vizsgálat 2012. július 12-én történt, amelyen munkatársaim mellett az IMEI igazgatója, igazgató-helyettese, ápolási igazgatója és orvos-igazgatója vett részt.

Az érintett alapvető jogok
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés]
·	Az élethez és az emberi méltósághoz való jog: „Az emberi méltósághoz való jog sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” [Alaptörvény II. cikk] 
·	A személyes szabadsághoz való jog: „Mindenkinek joga van a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz.” [Alaptörvény IV. cikk (1) bekezdés] 
·	Hátrányos megkülönböztetés tilalma: A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség. [Alaptörvény XV. cikk (1)-(2)-(5)]
·	A testi és lelki egészséghez való jog: „Mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez. Az (1) bekezdés szerinti jog érvényesülését Magyarország genetikailag módosított élőlényektől mentes mezőgazdasággal, az egészséges élelmiszerekhez és az ivóvízhez való hozzáférés biztosításával, a munkavédelem és az egészségügyi ellátás megszervezésével, a sportolás és a rendszeres testedzés támogatásával, valamint a környezet védelmének biztosításával segíti elő. [Alaptörvény XX. cikk (1) és (2) bekezdések]

I. A helyszíni vizsgálat tapasztalatai
Elhelyezési körülmények
A vizsgálat idején az intézetben 254 ápolt volt elhelyezve, ebből 214 férfi és 40 nő. Közülük 19 ideiglenes kényszergyógykezelt, 181 kényszergyógykezelt, 4 kóros elmeállapotú elítélt (205 beteg), 49 előzetesen letartóztatott vagy elítélt beutalt volt. Egy fiatal felnőtt férfi elítélt (20 éves) tartózkodott az intézetben, ő 17 éves korában került be. Az ellátottak között voltak mozgáskorlátozottak és értelmi fogyatékosok is. A kórtermek akadálymentesek, a fürdőhelyiségekhez pedig rámpát építettek. A három épületben működő intézet teljes akadálymentesítése azonban még várat magára. Az épületek állapota – 2009-es vizsgálat óta – tovább romlott, lift egyik épületben sincs. Az intézetben már elzárást töltő betegeket is kezeltek annak ellenére, hogy nincs erre vonatkozó végrehajtási rendelet.
A Neuro-Psychiátriai Osztályon (NPO) az előzetes letartóztatásban lévő fogvatartottak és elítéltek elmeállapotának megfigyelése és neurológiai vizsgálatok végzése történik. Az osztályon a nőket és a férfiakat külön részlegen helyezik el és itt kórházi öltözetet (pizsama, papucs) kell viselni.
A Központi Kivizsgáló és Módszertani Osztály (továbbiakban: KKMO) a korlátozottan beszámítható és a személyiségzavar tüneteit mutató elítéltek vizsgálatát és gyógykezelését végzi, 33 ágyon. Az osztályra beutaltak napközben a magukkal hozott civil, illetve formaruhában, éjszaka az intézet által biztosított pizsamában tartózkodnak a kórteremben. Az NPO kórtermei nemdohányzók, az osztály egész területén tilos a dohányzás. A KKMO-n dohányzó és nemdohányzó lakóhelyiségek vannak. A beutalt fogvatartottak kizárólag ápolói felügyelettel, őr kíséretével mozoghatnak az épületen belül és kívül (fürdés, vizsgálatok) egyaránt. Az intézeten kívüli előállítás során az előzetes letartóztatásban lévő fogvatartott civil ruháját viselheti. A kényszergyógykezeltek és az ideiglenes kényszergyógykezeltek ápolása a Pszichiátriai és Rehabilitációs Osztályokon történik (a női osztályon 45, az I. férfi osztályon 54, a II. férfi osztályon 51, a III. férfi osztály 2 részlegén pedig 44, illetve 20 ágy áll rendelkezésre). Ezeken az osztályokon a betegek szabadon mozoghatnak, az osztályt azonban ők is kizárólag ápolói felügyelet mellett hagyhatják el. Itt a kórtermekben tilos a dohányzás, de az arra kijelölt helyen lehet.

Az egészségügyi ellátás személyi és tárgyi feltételei
Infrastruktúra
Az intézet mindhárom épülete jelentősen leromlott állapotú, börtönszerű be- és elrendezés jellemzi, felújítás arra hivatkozással nem történt, hogy rövidesen elkészül a bv. egészségügyi központ integrált intézménye. A fűtésrendszer 120 éves, a fűtőcsövek állapota aggasztó, egyes (a fűtésközponttól távolabb lévő) kórtermek megfelelő temperálása a téli időszakban gyakorlatilag lehetetlen. A nyílászárók elavultak, a vizsgálat idején volt olyan dupla üveges ablak, amelynek egyike hiányzott. Az épületek szigetelése sem megoldott.
A kórtermek mérete és az elhelyezhető betegek létszáma változó, olyan 1-20 ágyas kórtermekben élnek, amelyek közül néhányban függönnyel leválasztott WC van. A kórtermek ajtaja régi, vasból készült zárkaajtó. A saját kimosott ruha szárítására alkalmas állványok a folyosón állíthatóak fel. 
Az I. épület földszintjén lévő női osztályon az ápolók részére külön nővértartózkodó helyiség nem biztosított, az egy pihenő helység vizsgáló is egyben. A közös fürdőhelyiségben, egyidőben 6 beteg zuhanyozhat. Egy fürdőkád is rendelkezésére áll azoknak a fogvatartottaknak, akik egészségi állapotuk miatt csak ezt tudják igénybe venni. A folyosó falai dísztelenek. A nemzetközi szervezetek és a magyar jogorvoslati fórumok elérhetősége biztosított. Ezen az osztályon egy kórteremből átalakított közösségi helyiségben ping-pong asztalt helyeztek el, az arra igényt tartó fogvatartottak számára. Ez azonban a dohányzásra kijelölt helyiség is. Amennyiben azonban szükséges, azonnal visszaalakítható kórteremmé.
Az I. és II. férfi rehabilitációs osztályon 10 és 19 ágyas kórtermek vannak. A közös fürdőhelyiség szellőzése nem megoldott. A zuhanyzó 5 állású, abban egy kádat is rendszeresítettek az azt igénylő fogvatartottak számára. A fürdőhelyiség ajtaja műanyagra cserélt, a közlekedést félig lépcső, félig rámpa segíti az ajtó előtt. A folyosón hűtőszekrényeket rendszeresítettek, amelyekben a betegek a kiétkeztetésen vásárolt élelmiszereket helyezhetik el.
A II. épületben működik a Jogi, Tb. és Nyilvántartó Osztály, valamint a gyógyszertár. Ezen épület mellett található a sétaudvar. Itt kialakítottak egy ún. megfigyelő szobát, amely a nővérszobával szomszédos és ablakon keresztül jól belátható. A „különleges biztonságú”, egy fekvőhelyes, zsiliprendszerű, mosdóval, WC-vel és zuhanykiállással ellátott, mintegy 5m²-es kórteremben a WC-öblítőt működtető eszköz a helyiségen belül található. Ugyancsak a helységben van a zuhanyozót a rögzített fekvőhelytől elválasztó, kb. 2 m magas válaszfal, mely önmagában veszélyforrás, melyre könnyedén fel lehet mászni. Erre már volt is példa. Az épület ablakait (üvegezést) gyakran cserélni, pótolni kell, mert a betegek a feszültségüket annak betörésével sokszor vezetik le.
A III. épület első és második emeletén a férfi betegek III. és IV. osztályát alakították ki. Ez utóbbit 2003-ban felújították, amit külső támogatásból finanszírozták. Az ápolók munkáját külön öltöző/pihenő helyiség segíti. Az IMEI új telephelyre költöztetésének tervéről az elmúlt év (2011) nyarán folyt egyeztetés a Szent László Kórházban, azóta a kérdésben érdemi előrelépésről nincs tudomása az intézet meghallgatott vezetőinek.

Személyi feltételek
Az intézetben 93 fő szakápoló dolgozik. Van üres státusz, de a bv. rendszerén belül hatályban lévő létszámstop itt is érvényesül. A jelenlegi ápolói létszám nem elegendő. Sokszor problémát okoz a fogvatartott ápoltak intézményen kívüli vizsgálatra, meghallgatásra, tárgyalásra, előállításra kísérése, illetőleg az intézményben maradó betegek megfelelő ellátása, felügyelete. Az intézet nem rendelkezik külön a kísérés, az előállítás foganatosítására rendszeresített állománnyal. További 10-20 ápolóra, kísérő személyzetre lenne szükség.
A rendszeresített 19 orvosi állásból 13 betöltött. Egy orvos hivatásos állományú, a többi közalkalmazottként látja el feladatát. Az orvosok (pszichiáterek) átlagéletkora 70 év, a több évtizede tartó szakember utánpótlás mai napig gondot okoz. Két belgyógyász dolgozik az intézetben. Közülük az egyik infektológus és gasztroenterológus, a másik addiktológus, intenzív beteg ellátó, valamint foglalkozás egészségügyi és igazságügyi szakértő. Sebész szakorvos részmunkaidőben áll rendelkezésre. Az orvosok munkáját 1 gyógytornász és 7 pszichológus segíti. A fogvatartott ápoltak létszámára tekintettel további egy gyógytornász állománytáblán való rendszeresítése elkerülhetetlen.
A vizsgálat időpontját megelőző két héttel a betegjogi képviselői státusz megüresedett. A pályázatot kiírták, de még nem járt eredménnyel. Külföldi állampolgárságú, magyar nyelvet nem beszélő és nem értő fogvatartottal tolmács segítségével kommunikál az intézet személyzete. A helyszíni vizsgálat során egy előzetes letartóztatásban lévő, magát kubai állampolgárságúnak mondott nő, spanyol nyelven egészségügyi problémáira panaszkodott. Jelezte azt is, hogy, azok napok óta fennállnak, segítséget azonban nem kapott. A jelenlévő személyzet (ideértve az illetékes orvost is) a vizsgálatot végző munkatársaim nyelv tudása segítségével értette meg a fogvatartottat.

Gyógykezelés, foglalkozások
Elsősorban gyógyszeres kezelés formájában végzi az intézet a gyógyítást. A szűkös költségvetés, illetőleg a kezelés időigényessége miatt általában a legolcsóbb gyógyszerekkel gyógyítanak. A betegnek minden esetben az intézet biztosítja a gyógyszert. A beteg állapotától függően porított vagy tabletta formában adagolják a szereket.
A gyógyszeres kezelés mellett kreatív terápia is folyik az intézetben. A betegek énekkarba, az egyik beteg által szervezett angol nyelvtanfolyamra, illetőleg katolikus misére, református istentiszteletre jelentkezhetnek. 
A közelmúltban ún. pszichoedukációs csoportot is létrehoztak. Az edukációs foglalkozás időtartama 6 hónap, amelyen a betegek és hozzátartozóik, valamint a pszichológusok és az ápolási igazgató vesz részt. A közelmúltban heti rendszerességgel a skizofréniáról beszélgettek. Az érintett betegeket hetente, hozzátartozóikat havonta egy alkalommal vonták be a foglalkozásokba. Ezen ismertették az intézetbe helyezett fogvatartott betegségéről fontos tudnivalókat, és tanácsokkal látták el őket. A pharmakoterápiáról orvos tartott előadást, aki az új kutatási eredményekről is beszámolt. A programon 12 beteg és 18-20 hozzátartozó vett részt. Az egészséges táplálkozás, az elhízás veszélyei témakörében 3 éve működik az intézetben az egészséges életmód csoport. A foglalkozásokon a dietetikus és a gyógytornász elméleti előadást tart, majd a tudnivalók gyakorlati alkalmazásaként – közösen – a tanultak szerinti ételeket készítenek. A gyógytornász tornaórát tart, bár az intézetben sem tornaterem sem sport- vagy tornaeszköz nincs. 

Fertőző betegségek szűrése
Tüdőszűrésre a befogadáskor, ezt követően pedig évente kerül sor minden intézetbe utalt fogvatartott esetében. A Hepatitis és az AIDS szűrés önkéntes alapon vehető igénybe. Az orvos is dönthet azonban egyénenként úgy, hogy az illetőnek szüksége van a vizsgálat elvégzésére. Ilyen esetben kötelező a szűrésen való részvétel.

Étkeztetés
A napi háromszori étkezést külső cég biztosítja. Naponta kétszer (külön a reggelit, majd az ebédet és a vacsorát egyszerre) szállítják az intézetben kezeltek számára az ételt. Ebédre mindig meleg, vacsorára mindig hideg ételt biztosítanak.  Igény szerint diétás, illetve egyéb speciális ételeket is elkészítik. Az intézeten belüli kiétkezés a nevelők/ápolók felügyeletével történik, letéti pénzükből a Budapesti Fegyház és Börtön pénzügyi osztálya által készített lista alapján, az engedélyezett összegig. 

Foglalkoztatás, szabadidő, kapcsolattartás, vallásgyakorlás
Takarítószemélyzet hiányában az intézetben elhelyezettek végzik a takarítást, terápiás munkabér ellenében. Az étel osztályokra történő szállításában is segédkeznek néhányan. Háromezer kötetes könyvtár és havi egy intézeti szintű kulturális program, valamint hetente 5-6 féle egyéb szakköri foglalkozás (pl. disco, foci, énekóra, kreatív szakkör, angol) teszi színesebbé az intézetben elhelyezettek szabadidejének eltöltését. 
A külső kapcsolattartás hetente 2 óra időtartamban külön látogatóhelyiségben zajlik. Egy időben két hozzátartozót fogadhat az intézetben elhelyezett fogvatartott. A látogatás/beszélő idején egy orvos fogadó órát tart. A gyermekek külön időpontban látogathatnak, létszámuk nem korlátozott. 
Szükség esetén pszichológus segítségét is igényelheti a fogvatartott és hozzátartozója a találkozás idejére. A telefonon való kapcsolattartást is biztosítja az intézet. 2012. január 1-jétől működik az intézetben a Bvfon rendszer, amely kártyával vehető igénybe. Kamera azonosítja a telefonálót. 
A vallásgyakorlás egyéni és csoportos formája is biztosított. Az egyéni lelkigyakorlat a kórteremben korlátozás nélkül végezhető. A börtönlelkész által tartott lelki gondozásra bárki jelentkezhet, kéthetente pedig csoportos istentiszteleten is részt vehet.

II. A vizsgálat megállapításai
1. A hatásköröm tekintetében
Feladat- és hatáskörömet, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének f) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint rendvédelmi szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalból indított vizsgálat elrendelésének feltételei fennálltak, tekintettel arra, hogy kiszolgáltatott helyzetben lévő, kifejezetten gyenge érdekképviseleti lehetőséggel bíró emberek nagyobb csoportjának alapvető jogai, kiemelten az élethez- és emberi méltósághoz való jogai tekintetében merülhet fel sérelmes helyzet.
Az Ajbt. az 1. § (2) bekezdés d) pontja fogalmazza meg a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportokhoz tartozó személyek jogainak fokozott védelmét, amelyre hivatalba lépésem óta kiemelt figyelmet fordítok. E körbe tartozónak tekintem – többek között – a fogvatatottakat, illetve a betegeket is. Az e kategória alá tartozó egyes társadalmi csoportok más és más okokból (például az egzisztenciális helyzetük, életkoruk, egészségi vagy mentális állapotuk miatt) minősülnek veszélyeztetettnek, a helyzetük miatt pedig kiszolgáltatottnak valamennyi állami, közhatalmi beavatkozással szemben. A kiszolgáltatott, hátrányos helyzetű társadalmi csoportok tagjaival szemben súlyos és közvetlen következményekkel járhat az is, ha az állam nem tesz eleget egyes alkotmányos feladatainak, a speciális, rászorultakat segítő szabályozás és gyakorlat kialakításával, fenntartásával kapcsolatos kötelezettségeit nem vagy nem megfelelően látja el. 
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (5) bekezdése, továbbá a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény 1. § (1) bekezdése szerint a büntetés-végrehatási szervezet állami, fegyveres rendvédelmi szerv, vagyis vizsgálati lehetőségem kiterjed a szervezetre. Az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságának felügyelete alatt álló büntetés-végrehajtási egészségügyi intézmény.

2. Az alapvető jogok és elvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztosok következetesen, zsinórmértékként támaszkodnak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazzák az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az Ajbt.-nek a hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így amíg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontot nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az Alkotmánybíróság maga mutatott rá a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.

A) Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. 
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék, a hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.
B) Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. A korábban irányadó és az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az Alaptörvény az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben abszolút tilalmakat fogalmaz meg. Ezek értelmében senkit nem lehet kínzásnak, embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni, valamint szolgaságban tartani. Az emberi méltósághoz való jog érvényesülésével szorosan összefügg a megalázó bánásmód tilalma. A megalázó bánásmód lényege, hogy az érintettben olyan erős félelmet, lelki gyötrelmet és alsóbbrendűségi érzést okoz, ami alkalmas arra, hogy a testi és lelki ellenállását megtörje. 
Mint ahogy arra az Alkotmánybíróság rámutatott, az állam büntető hatalmának önkényével, túlsúlyával szemben az egyént védő alkotmányos értékek történetileg elsősorban a büntetőjogra és a büntetőeljárásra fogalmazódtak meg és váltak – különböző részletességgel – az alkotmányok részeivé. Ez azonban nem jelenti a büntetés-végrehajtásban megnyilvánuló állami büntető hatalom korlátlanságát, a bűnösnek talált és büntetésre ítélt egyén teljes kiszolgáltatottságát. Az elítélt nem tárgya a büntetés-végrehajtásnak, hanem alanya, akinek jogai és kötelezettségei vannak. Jogainak egyik csoportját a büntetés-végrehajtás során is korlátozás nélkül vagy módosulással továbbélő alkotmányos alapjogok alkotják, másik csoportját pedig a büntetés, illetve a büntetőjogi intézkedés végrehajtásának tényéből és körülményeiből keletkező sajátos végrehajtási jogok.
A büntetés-végrehajtás alkotmányos kereteinek szélső értékeit egyrészről az emberi méltósághoz, a személyi biztonsághoz való jog, másrészről a kínzásnak, a kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmódnak és büntetésnek tilalma jelöli ki. Ezen belül a jogállamiságból, valamint az alapvető jogok lényeges tartalmának korlátozására vonatkozó tilalomból vezethető le, hogy a büntetések és intézkedések végrehajtása címén az állam milyen mértékben avatkozhat az egyén életébe, korlátozhatja alapjogait és szabadságát.2
Az Alaptörvény XX. cikk (1) és (2) bekezdése alapján mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez, ennek az alapjognak az érvényesülését pedig Magyarország genetikailag módosított élőlényektől mentes mezőgazdasággal, az egészséges élelmiszerekhez és az ivóvízhez való hozzáférés biztosításával, a munkavédelem és az egészségügyi ellátás megszervezésével, a sportolás és a rendszeres testedzés támogatásával, valamint a környezet védelmének biztosításával segíti elő.
C) Az Alkotmánybíróság 66/1991. (XII. 21.) AB határozatában kiemelte, hogy a személyes szabadság alkotmányos alapjogát törvény az Alkotmány megengedő rendelkezése folytán korlátozhatja. Az egyes korlátozható rendelkezések azonban csak akkor fogadhatók el alkotmányszerűnek, ha az általuk elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos. E követelmény az Alaptörvény IV. cikk (1) bekezdésének és az alapvető jogok lényeges tartalmának korlátozását tiltó I. cikk (3) bekezdésének egymásra vonatkoztatásán alapul.
Az Alkotmánybíróság megítélése szerint a személyes szabadsághoz való jog és a mozgásszabadsághoz való jog egymásra vonatkoztatása alapján a személyes szabadsághoz való jog érdemben felhívható valamennyi, a mozgás és a helyváltoztatást is korlátozó jogszabály alkotmányossági megítéléséhez. A mozgásszabadsághoz való jog a személyes szabadsághoz való joggal együttesen is értelmezhető. [46/1994. (X. 21.) AB határozat]
D) Az Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tartalmát (Alkotmány 70/D. §), és mindezek az értelmezések álláspontom szerint – függetlenül attól, hogy „legmagasabb szintű” jelző az Alaptörvényben már nem kapott helyet – továbbra is hivatkozhatóak maradnak. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a (legmagasabb szintű) testi és lelki egészséghez való jogként meghatározott alkotmányi követelmény az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához, életviteléhez. Az alkotmánybírósági gyakorlat utal arra is, hogy az államnak e jog megvalósulása érdekében meghatározott, az egészségügyi intézmények és orvosi ellátás megszervezésére irányuló kötelezettsége annyit feltétlenül jelent, hogy az állam köteles megteremteni egy olyan intézményrendszer működésének a garanciáit, amely mindenki számára biztosítja az egészségügyi szolgáltatások igénybevételének lehetőségét, azaz azt, hogy a szolgáltató intézmények hiánya miatt senki ne maradjon ellátatlanul. 
Az állam szabadsága nem terjed odáig, hogy anélkül üresítse ki az egyik legfontosabb garanciális intézmény tartalmát, hogy helyette nem építi ki az alapvető jog megvalósulásának azonos súlyú biztosítékait. 
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor utalt arra is, hogy az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek volna minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna. 
Az Alkotmánybíróság olvasatában az ilyen szélső eseteken túl azonban az állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje. Az egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen. Az az Alkotmányba foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg.
Már korábbi vizsgálataim kapcsán kifejtettem, hogy – álláspontom szerint – a jogalkalmazási gyakorlatra fókuszáló ombudsmani jogvédelemnek az egészséghez való jog biztosításával összefüggő állami kötelezettségekkel kapcsolatban lehetősége van akár az Alkotmánybíróság által követettől eltérő, további alapjogi követelmények megfogalmazására és kibontására. Önmagában ugyanis az a tény, hogy az Alkotmánybíróság, annak alacsonyabb mércéje miatt valamely jogszabályi rendelkezést, jogi-szervezeti megoldást az egészséghez való jog érvényesülése szempontjából – a fenti gyakorlat alapján – nem minősít alkotmányellenesnek, még egyáltalán nem zárja ki azt a lehetőséget, hogy e norma gyakorlati alkalmazásával, hatásával és következményeivel kapcsolatban az egészséghez való joggal, vagy ennek alanyi jellegű részjogosítványával, az egészségügyi ellátáshoz való jogosultsággal összefüggő visszásság megállapítására kerüljön sor. Az ombudsmani jogvédelem eltérő, magasabb mércéjében két végpont határozható meg. Értelemszerűen nem állapítható meg az egészséghez való joggal összefüggő visszásság pusztán egy intézmény megszüntetése, átalakítása, összevonása, feladatátadása miatt, egy ilyen szemlélet parttalanná és esetlegessé tenné az alapvető jogok biztosa által biztosított jogvédelmet.
Az ún. betegjogi kódex az egészségügyi törvényben (Eütv.) rendelkezik részletesen az alapjogi keret kibontásával. Ide tartoznak az egészségügyi ellátáshoz, az emberi méltósághoz, a kapcsolattartáshoz, a tájékoztatáshoz, az önrendelkezéshez, az ellátás visszautasításához, az egészségügyi dokumentáció megismeréséhez, az orvosi titoktartáshoz való jogok. Az egészségügyi törvény hatálya kiterjed a Magyarország területén tartózkodó természetes személyekre, az itt működő egészségügyi szolgáltatókra és az itt folytatott egészségügyi tevékenységekre. A természetes személyek egyes csoportjai tekintetében az Eütv.-ben foglaltaktól eltérő szabályokat törvény állapíthat meg (4. §).
Az Eütv. felhatalmazza a büntetés-végrehajtásért, valamint a rendészetért felelős minisztert, hogy – az egészségügyi miniszterrel egyetértésben – a fogvatartottak egészségügyi ellátására vonatkozó szabályokat megállapítsa. A fogvatartottak egészségügyi ellátására vonatkozó szabályokat – a Bv. tvr. 127. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazása alapján – az 5/1998. (III. 6.) IM rendelet határozza meg; a norma ugyanakkor az Eütv. egyes rendelkezéseire konkrétan nem hivatkozik, noha később alkották meg, mint a törvényt. A Bv. tvr. 47. § (2) bekezdése szerint az elítélt egészségének védelmére és egészségügyi ellátására az egészségügyi jogszabályok az irányadók. A jogszabály a kényszergyógykezeltek esetén kifejezetten hivatkozik az Eütv.-re. Mind az elítéltek, mind az előzetesen letartóztatottak vonatkozásában ugyanakkor kimondja, hogy kötelesek alávetni magukat a szükséges orvosi vizsgálatnak és gyógykezelésnek, a műtétre az egészségügyi jogszabályok az irányadók.

3. A vizsgálat érdeme tekintetében
Amint arra a 2009 évi vizsgálati jelentésemben is hivatkoztam, a büntetés-végrehajtás fejlesztési programjáról szóló 2147/2002. (V. 10.) Korm. határozat melléklete szerint az egészségügyi ellátás keretében bővíteni és korszerűsíteni kell a Bv. Központi Kórházát, valamint annak krónikus utókezelő részlegét (2005-2006); továbbá meg kell teremteni az IMEI korszerű elhelyezésének feltételeit (2007-2008). 
A 2118/2006. (VI. 30.) Korm. határozatban a kormány 2008. december 31-i határidővel felkérte az igazságügyi és rendészeti, illetve az egészségügyi minisztert, hogy végezzenek vizsgálatot és dolgozzanak ki javaslatot az IMEI korszerű működési feltételeinek megteremtésére.
Az Országgyűlés 2007. július 6-án, a 2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetette a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogairól Szóló ENSZ Egyezményt és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyvet (a továbbiakban: Egyezmény). Az Egyezmény 2008. május 3-án lépett hatályba. Az értelmi, illetve testi fogyatékossággal élő személyek IMEI-ben való elhelyezése nem felel meg a nemzetközi egyezmény 25. cikkelyében foglalt egészségügyi rendelkezéseknek, mivel a jelenleg működő egy-egy szakkörön túl további terápiás és egyéb, a rehabilitációt elősegítő tevékenységet is biztosítani kellene számukra.
A fogyatékossággal élő személyek elhelyezési körülményei felvetik továbbá az egyezmény hozzáférhetőségről szóló 9. cikkének, valamint a 14. cikk 2. pontjának a sérelmét, mivel a helyszíni vizsgálat során megtekintett I. és III. épület egyáltalán nem akadálymentes.
Az IMEI-t érintően első ízben egy ideiglenes kényszergyógykezelés hatálya alatt álló gyanúsított ügyvédjének a panasza alapján folyt ombudsmani vizsgálat, melynek eredményeként – a feltárt súlyos alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságokra tekintettel – jogalkotási javaslat, illetve különböző ajánlások fogalmazódtak meg (OBH 1042/1999.). Az ajánlásokat az érintettek elfogadták, és 2003 októberében hatályba lépett a kényszergyógykezelés és az ideiglenes kényszergyógykezelés végrehajtásáról, valamint az IMEI feladatairól, működéséről szóló 36/2003. (X. 3.) IM rendelet. Egy volt fogvatartott, – korábban az IMEI-ben kezelt előzetesen letartóztatott – panaszához kapcsolódóan – a jogszabályváltozásra is tekintettel – 2004-ben újból folyt ombudsmani vizsgálat az IMEI-ben elhelyezett személyek jogainak érvényesülése tárgyában. A feltárt visszásságok orvoslására tett biztosi ajánlások nyomán a bv. országos parancsnoka utasította az IMEI főigazgató főorvosát a kórteremfelelősök alkalmazásának szabályairól szóló intézkedés visszavonására, valamint felhívta a figyelmét a jogszabályokban meghatározott felvilágosítási-tájékoztatási kötelezettség és a dokumentációs fegyelem betartására. A főigazgató körlevélben rendelte el, hogy minden beteg és beutalt kapja meg a szükséges felvilágosítást, amit egy nyilatkozat aláírásával dokumentáljanak. Az országos parancsnok elrendelte azt is, hogy végezzék el a házirend megfelelő módosítását, különös tekintettel az előzetes letartóztatottak büntetőeljárási jogainak a biztosítására (védővel való kapcsolattartás).
Ezt követően 2009-ben a fogyatékossággal élő fogvatartottak alkotmányos jogainak érvényesülését feltáró átfogó vizsgálat során a több helyszíni ellenőrzés egyike az IMEI körülményeit érintette3. A vizsgálat egyebek mellett megállapította, hogy a pszichiátriai kezelés alatt álló betegek, valamint a kezelésre beutaltak elhelyezése súlyos visszásságot okoz az emberi méltósághoz való joggal és az esélyegyenlőség elvével összefüggésben. A vonatkozó kormányhatározatokra, valamint a CPT jelentéseire is tekintettel a visszásság orvoslása érdekében kezdeményeztem az igazságügyi és rendészeti, valamint az egészségügyi miniszternél, hogy belátható időn belül teremtsék meg az IMEI korszerű működésének feltételeit, továbbá fontolják meg az intézménynek az egészségügyi miniszter felügyelete alá helyezését.
Az IMEI új épületbe költöztetése évek óta napirenden van. Ez a CPT4 2005-ös és 2009-es jelentései szerint is rendkívül kívánatos lenne. Az IMEI korszerű működésének megteremtésével kapcsolatban a belügyminiszter 2011 szeptemberében arról tájékoztatott, hogy a Semmelweis Tervhez igazodva, 2011. december 31-ig a Kormány elé terjeszti – az új Országos Pszichiátriai és Addiktológiai Intézet megvalósíthatósági tanulmányához igazodva – a bv. szervezet fekvőbeteget ellátó egészségügyi intézményeinek (az IMEI, a Bv. Központi Kórház és a nagyfai Krónikus Utókezelő Részleg) egy telephelyen történő összevonására, szakmai és működtetési szempontból hatékony, korszerű egészségügyi ellátási feltételek megteremtésére irányuló tanulmányát.5
Erről a kormányzati szándékról a belügyminiszter – megkeresésemre adott – 2012. március 26-án kelt válaszában is tájékoztatott. Ez utóbbi levelében hivatkozott a 1060/2012. (III. 12.) Korm. határozatra is6. Az abban foglaltak szerint a Kormány egyetért azzal, hogy az IMEI, a Bv. Központi Kórház és a nagyfai Krónikus Utókezelő Részleg közös telephelyre integrálása az Egyesített Szent István és Szent László Kórház-Rendelőintézet Szent László Kórház telephelyén valósuljon meg. Határozatában a Kormány – 2013. december 31-i hatállyal – fel is kérte a nemzeti erőforrások minisztert a szükséges intézkedések megtételére annak érdekében, hogy az Egyesített Szent István és Szent László Kórház-Rendelőintézet Szent László Kórház telephelyének a büntetés-végrehajtási egészségügyi központ számára szükséges területrésze a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága vagyonkezelésébe kerüljön. A Kormány a 1060/2012. (III. 12.) számú határozatát 2012. szeptember 7-én – szeptember 8-i hatállyal – módosította. A módosítás szerint a Kormány felhívta a nemzeti fejlesztési minisztert, valamint az emberi erőforrások miniszterét, vizsgálja meg, hogy a büntetés-végrehajtási egészségügyi létesítmény megvalósításának forrásául szolgálhat-e és milyen módon a Budapest XII., Budakeszi út 48/b. (volt BM-szanatórium) szám alatti, állami tulajdonban lévő, volt egészségügyi célú ingatlan. Ennek határideje: 2012. december 31. Jelentésem írásba foglalásáig tehát ennyi előrelépés történt annak érdekében, hogy – a másik két egészségügyi létesítménnyel együtt – az IMEI méltó, az EU elvárásoknak is megfelelő helyre költözhessen és működhessen7.
Jelen vizsgálat tapasztalatai szerint a leromlott állapotú épületek továbbra sem alkalmasak kórházként – tehát egészségügyi szolgáltató intézményként – való működésre, nem akadálymentesek, lift nincs bennük, noha testi fogyatékossággal élő személyeket is gondoznak az intézetben. Ugyancsak aggályos, hogy 10-19 ágyas kórtermekbe zsúfolva „kezelnek” súlyos pszichiátriai kórképpel betegeket. 
Megállapítom, hogy az IMEI-ben kezelés alatt álló fogvatartott betegek, valamint beutaltak elhelyezési körülményei továbbra is visszásságot okoznak az emberi méltósághoz való joggal és a jogegyenlőség megteremtésének elvével összefüggésben.
A helyszíni vizsgálat során egy külföldi állampolgárságú, a magyar nyelvet nem beszélő és nem értő fogvatartott arról számolt be, hogy az ombudsmani ellenőrzést megelőző napokban, megfelelő kommunikáció hiányában, senkinek nem tudta jelezni akut nőgyógyászati problémáját, így ellátást sem kaphatott. Ebből arra lehet következtetni, hogy a magyar nyelven nem beszélő kezeltekkel a kommunikáció nem zökkenőmentes. Álláspontom szerint ez a helyzet sérti a hátrányos megkülönböztetés tilalmát, de közvetlenül veszélyezteti az egészségügyi ellátást is.
Az egymástól több száz méterre lévő három épületben éjszaka két-két ápoló és mindössze egy ügyeletes orvos van szolgálatban. Továbbra is gondot okoz, hogy a létszámstop miatt az intézet nem tud ápolókat felvenni. A szakorvosi utánpótlás sem megoldott, a pszichiáterek 70 év körüli átlagéletkora az előző ombudsmani vizsgált óta nem változott. Az intézetben elhelyezettek állapotának folyamatos figyelemmel kísérése érdekében – a kényszergyógykezeltek osztályainak kivételével – valamennyi kórteremben működik kamera. Gondot jelent azonban a felvételeket rögzítő monitor rendszeres, 24 órás, szakszerű figyelése. Nappal ezt a feladatot erre kijelölt ápoló végzi. Éjszaka azonban a szolgálatban lévő két ápoló kevésnek bizonyul. Az egyikük feladata ugyan a monitor figyelése, de ha valamilyen rendkívüli esemény miatt mindkét ügyeletben lévő ápolónak intézkednie kell, a kamerák őrizetlenül maradnak.
A fentiekre tekintettel megállapítom, hogy a fogvatartott betegek és a beutaltak ellátásának, illetőleg tárgyalásra, nyomozati cselekményre, külkórházi ellátásra történő előállításának jelenlegi személyi és infrastrukturális feltételei nem megfelelőek. A fennálló helyzet közvetlenül veszélyezteti az ellátottak élethez és emberi méltóságoz, valamint testi és lelki egészséghez való jogát.
A Bv. tvr. 122. § (2) bekezdése szerint az elzárást büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. A Szabs.tv. 139. § (1)-(3) bekezdései értelmében a szabálysértési elzárást a Bv. tvr-ben meghatározottak szerinti büntetés-végrehajtási intézetben kell végrehajtani. 
Ha a szabálysértési elzárással sújtott személy külön gondoskodást igénylő mentális vagy fizikai állapota indokolttá teszi, a büntetés sajátos büntetés-végrehajtási intézetben is végrehajtható. A szabálysértési elzárás végrehajtásáról az elkövető lakóhelye, tartózkodási helye, ennek hiányában az elkövetés helye szerint illetékes általános szabálysértési hatóság gondoskodik.
A Szabs.tv 250. § (1) bekezdés a) pontja értelmében a Kormány felhatalmazást kapott arra, hogy rendeletben jelölje ki a szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító intézményt, valamint a sajátos ellátási igényű, különösen az önveszélyes, illetve az önmagáról gondoskodni képtelen elkövetővel szemben kiszabott szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító egészségügyi gondoskodást nyújtó intézményt.
A szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító intézetek kijelöléséről szóló 42/2012. (III. 20.) Korm. rendelet azonban nem jelöli ki az önveszélyes elkövetővel szemben kiszabott elzárást foganatosító intézetet. Az IMEI-ben viszont a vizsgálat időpontjában is kezeltek elzárását töltő, szabálysértést elkövető személyt.
Megállapítom, hogy hatályos jogszabály nem rendelkezik arról, hogy mely intézmény feladata a mentális állapota miatt speciális gondoskodást igénylő szabálysértést elkövetők elzárásának végrehajtása. A fennálló jogi helyzet visszásságot okoz a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben.
Az IMEI házirendje értelmében a Neuro-Psychiátriai Osztályra felvett beutaltak kórházi formaöltözetet, a személyiségzavar gyanújával beutalt fogvatartottak napközben formaruhát, éjszaka pizsamát viselnek. 
A már hivatkozott 2009 évi jelentésemben kifogásoltam a formaruha viselésének előírását és a beutaltak közötti különbségtételt. Ebből is kiindulva javasoltam az intézet egészségügyért felelős miniszter felügyelete alá helyezését. Már akkor megállapítottam, hogy az IMEI betegeinek formaruha viselésére kötelezése visszásságot okoz az emberi méltósághoz való joggal, a beutaltak esetében pedig a diszkrimináció tilalmával kapcsolatban. A visszásság orvoslása érdekében javasoltam az érintett tárcaminiszternek a Bv. tvr. és a 36/2003. (X. 3.) IM rendelet vonatkozó rendelkezéseinek a módosítását. 
A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának szóban forgó ajánlásomra adott válasza szerint az IMEI ideiglenesen és tartósan kényszergyógykezelt betegei számára előírt formaruha viselése a gyakorlati végrehajtás során szükséges. Hangsúlyozta, hogy beteg személyekről és nem elítéltekről van szó. Részükre is a klasszikus kórházi körülményeket kell biztosítani. Azt elismerte, hogy valóban szerencsésebb lenne, ha a kórházakban rendszeresített betegruházatot viselhetnék, de azt a hatályos jogszabályi előírás kizárja. 
A saját ruha viselése közegészségügyi szempontból sem alkalmazható, nem említve az egyéb biztonsági kockázatot. Az IMEI külső őrzését a Budapesti Fegyház és Börtön végzi, következésképpen a biztonsági felügyelők számára feladataik ellátása során jelzés értékű a formaruha viselése.
A tárcát vezető miniszter pedig javaslatomra reagálva, jelezte, hogy az új büntetés-végrehajtási kódex tervezete már figyelembe veszi, hogy a kényszergyógykezeltek és ideiglenes kényszergyógykezeltek helyzetét közelíteni kell a hasonló állapotú civil betegek státuszához. Ezért a formaruha viselését az új kódex megszüntetné. 
A beutaltak vonatkozásában egyetértett azzal, hogy a gyakorlatot egységesíteni kell, melynek érdekében felvetődhet a kényszergyógykezelés és az ideiglenes kényszergyógykezelés végrehajtásáról, valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet feladatairól, működéséről szóló 36/2003. (X. 3.) IM rendelet, illetve esetlegesen, a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról szóló 5/1998. (III. 6.) IM rendelet módosításának szükségessége.
A 2010. április 16. napján kelt válaszlevelemben az ajánlásomat fenntartva, arra kértem a minisztert, hogy készítse elő a Bv. tvr. és a 36/2003. (X.3.) IM rendelet módosítását.
Jelen utóvizsgálatom során megállapítottam, hogy a kényszergyógykezelés alatt álló betegek esetében a Bv. tvr., az egyéb fogvatartott betegek és a beutaltak tekintetében a hivatkozott IM rendelet módosítása elmaradt, új Bv. kódex pedig még nincs.
Az egészségügyért felelős miniszter az IMEI tárca felügyelete alá helyezésével kapcsolatos javaslatommal összefüggésben azt hangsúlyozta, hogy e kérdés összkormányzati egyetértést és döntést igényelne. Tekintettel arra, hogy az IMEI a büntetés-végrehajtás szervezetrendszerében működik, a döntés a hatályos jogrendszer és a büntetés-végrehajtás rendszerének jelentős mértékű átstrukturálásával járna. A miniszter válaszát tudomásul vettem.

Betegjogi képviselő hiánya
Az Eütv. 2000. január 1-jétől vezette be a betegjogi képviselő intézményét. A 30. § (5) bekezdése szerint a betegjogi képviselő különös figyelmet fordít az életkoruk, testi vagy szellemi fogyatékosságuk, egészségi állapotuk, illetve társadalmi-szociális helyzetük miatt kiszolgáltatott helyzetben lévők betegjogi védelmére, valamint az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítésével kapcsolatos panaszokra.
A betegjogi, az ellátottjogi és a gyermekjogi képviselő működésének feltételeiről szóló 1/2004. (I. 5.) ESzCsM rendelet 7. §-a alapján a betegjogi képviselő a fekvőbeteg-szakellátást végző egészségügyi szolgáltatónál legalább heti egy napon fogadóórát tart8.
A betegek jogaik megsértése vagy annak veszélye esetén személyesen is eljárhatnak, azonban a jogalkotó az egészségügyi jogviszony sajátos jellegére való tekintettel a betegek jogai érvényesítésének segítésére egy külön jogintézményt, a betegjogi képviselő jogintézményét hozta létre. 
Az Eütv. (30.§ – 33/A.§) értelmében a betegjogi képviselő feladata a betegek jogainak védelme, a betegek jogainak a betegekkel való megismertetése, és a betegek segítése jogaik érvényesítésében. Ezen túlmenően a betegjogokkal kapcsolatos, az egészségügyi szolgáltató működésében általánosan megnyilvánuló jogsértő gyakorlat esetén jogosult arra, hogy ezzel kapcsolatban felhívja ezekre a hiányosságokra az intézmény vezetőinek, illetve a fenntartónak a figyelmét. A felhívás eredménytelensége esetén a képviselő intézkedés végett az illetékes hatósághoz fordulhat. 
A betegjogi képviselő feladata az is, hogy az életkoruk, testi vagy szellemi fogyatékosságuk, egészségi állapotuk, illetve szociális helyzetük miatt jogaik érvényesítésében akadályozott személyek jogainak védelmét kiemelten kezelje. A törvény az ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltató kötelezettségeként fogalmazza meg azt, hogy a betegjogokról nyújtott tájékoztatása körében a beteget tájékoztatnia kell a betegjogi képviselőről, és biztosítani kell, hogy elérhetési módjáról tudomást szerezzenek. A vizsgálat idején az intézetben két hete nem volt betegjogi képviselő, bár a pályázatot kiírták. A helyszíni vizsgálatot követően lépett hatályba az a kormányrendelet, amely a betegjogi védelmi rendszer közel két éves adósságát hivatott törleszteni, egy újfajta jogvédelmi mechanizmus segítségével. 
Az Országos Betegjogi, Ellátottjogi, Gyermekjogi és Dokumentációs Központról (továbbiakban: OBDK) szóló 214/2012. (VII. 30.) Korm. rendelet9 a képviselőkre vonatkozó feladat ellátási szabályok között kiemeli, hogy „az Eütv. 30. § (5) bekezdésében meghatározott feladatkörében eljárva, az érintett betegek jogainak védelme érdekében figyelemmel kíséri különösen a fizikai és infókommunikációs akadálymentesítés helyzetét az érintett szolgáltatónál, az érintett betegekkel kapcsolatosan meghatározott és indokolt speciális követelmények alkalmazásával összefüggő szolgáltatói gyakorlatot, szükség esetén kezdeményezi az érintett betegek speciális jogvédelmével összefüggő szervezet bevonását konkrét, egyedi jogok gyakorlásával összefüggő módszerek, technikák alkalmazása érdekében.” (7.§ (1) bek. d) pont)
Tekintettel arra, hogy jelentésem kiadásáig – az intézet rövid úton adott tájékoztatása szerint – az új betegjogi és/vagy ellátottjogi képviselő kijelölésére nem került sor, megállapítom, hogy az IMEI-ben kezelt betegek tekintetében nem működik az Eütv-ben biztosított betegjogok érvényesítésének intézményi mechanizmusa10.
Amint utaltam már rá 2012. szeptember 20-tól az OBDK hatáskörébe került a betegjogi védelmi feladatok ellátása. Sajnálatos azonban, hogy az intézmény mindezidáig nem állt fel, nem kezdte meg a működését.
A Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal Jogvédő Főosztályának vezetője – ugyancsak rövid úton – arról tájékoztatott, hogy az emberi erőforrások miniszterének felkérésére továbbra is ők foglalkoznak a betegjogi képviselet ellátásával. Azt elismerte, hogy az IMEI-ben két hónapig valóban nem állt rendelkezésre betegjogi képviselő, de időközben az intézmény számára szeptember 1-jével kijelölték a betegjogi képviselőt.
Az OBDK működéséből eredő dilemmák áttekintésére ugyan nem terjedt ki vizsgálatom, de nem mellőzhetem felhívni az emberi erőforrások miniszterének figyelmét arra, hogy annak haladéktalan felállítása – a betegjogi képviselet ellátásával összefüggő feladatok megfelelő kezelése érdekében – nélkülözhetetlen.
Az Eütv. szerint a betegjogi képviselő a külön jogszabály szerinti szervezet keretei között látja el feladatait (32. § (1) bek.). A betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselő az a személy lehet, aki szerepel a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselők nyilvántartásában. A nyilvántartást – a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselőt foglalkoztató szerv feladat- és hatásköréről szóló kormányrendeletben foglaltak szerint – a Kormány által kijelölt szerv vezeti. A nyilvántartás tartalmazza a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselő családi és utónevét, születési nevét, születési helyét és idejét, az anya születési családi és utónevét, lakóhelyét és tartózkodási helyét, állampolgárságát, a képesítésére vonatkozó adatot, valamint a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselőt foglalkoztató szerv feladat- és hatásköréről szóló kormányrendelet szerinti adatokat (33/A. § (1)-(3) bek.)
Az egyes egészségügyi tárgyú miniszteri rendeletek módosításáról szóló 27/2012. (IX. 18.) EMMI rendelete 15. §-a rendelkezése szerint e jogszabály kihirdetését követő napon hatályát veszti a betegjogi, az ellátottjogi és a gyermekjogi képviselő működésének feltételeiről szóló 1/2004. (I. 5.) ESZCSM rendelet. Tekintettel arra, hogy az OBDK működéséről ez idő szerint nincs információm (nincs kinevezett főigazgatója), a vizsgált intézményben a betegjogi képviselet működése bizonytalan. Ez az Eütv. 192-194. §-aiban foglalt – a pszichiátriai betegek ellátására vonatkozó – szabályok betartásának ellenőrzőmechanizmusa tekintetében alapjogi aggályokat vet fel.
Megállapítom, hogy az IMEI-ben kezelt speciális – mentális állapotuk miatt akadályozott – betegcsoport, illetve beutalt személyek tekintetében nem, vagy jelentős korlátozással érvényesülnek a betegjogi képviselő által garantált egyezségi, mediációs, továbbá a jogi segítséget jelentő tevékenységek. Ez pedig növeli a zárt intézményi struktúra miatti kiszolgáltatottságot, ami az egészséghez való joggal összefüggésben a jogbiztonság követelménye sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő, és sérti az esélyegyenlőség elvét is.

III. Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető jogokat érintő visszásságok orvoslása érdekében 
– az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti fejlesztési minisztert és az emberi erőforrások miniszterét, hogy az IMEI jelenlegi ellátási nehézségeinek felszámolása érdekében határidőre – legkésőbb 2012. december 31-ig – tegyenek eleget a Kormány azon felhívásának, miszerint állapítsák meg, hogy a Budakeszi úti volt BM-szanatórium értékesítésével finanszírozható-e a bv. szervezeten belüli egységes egészségügyi intézmény létrehozása, és amennyiben nem, úgy a fenti időpontig tegyenek javaslatot a további pénzügyi forrásokra;
– ugyancsak az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a belügyminisztert, hogy vizsgálja felül és módosítsa az IMEI állománytábláját, a létszámstop feloldásának és az egészségügyi személyzet létszámának bővíthetősége érdekében;
– az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem az IMEI főigazgatójánál, hogy a jövőben biztosítsa a külföldi állampolgárságú, a magyar nyelvet nem értő és nem beszélő betegekkel és beutaltakkal való kommunikáció zökkenőmentességét annak érdekében, hogy ennek hiánya miatt ne maradjon ellátatlan esetleg akut betegséggel rendelkező egyetlen személy sem;
– a Ajbt. 37. §-a alapján javaslom a belügyminiszternek, hogy kezdeményezze a szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító intézetek kijelöléséről szóló 42/2012. (III. 20.) Korm. rendelet olyan kiegészítését, amely rendelkezik a sajátos ellátási igényű, különösen az önveszélyes, illetve az önmagáról gondoskodni képtelen elkövetővel szemben kiszabott szabálysértési elzárás végrehajtását foganatosító egészségügyi gondoskodást nyújtó intézményről;
– az Ajbt. 37. §-a alapján továbbra is javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy a formaruha viselésével kapcsolatban – a jelentésemben megfogalmazottak figyelembe vételével, az új Bv. kódex elfogadásáig is – kezdeményezze a Bv. tvr. módosítását, illetve módosítsa a 36/2003. (X. 3.) IM rendelet vonatkozó előírásait.

Budapest, 2012. október 11.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Az alkalmazott jogszabályok
2012. évi II. törvény a szabálysértésekről, a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről (Szabs. tv.)
139. § (1) A szabálysértési elzárást a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló jogszabályban meghatározottak szerinti büntetés-végrehajtási intézetben kell végrehajtani. (2) Ha a szabálysértési elzárás büntetéssel sújtott külön gondoskodást igénylő mentális vagy fizikai állapota indokolttá teszi, a büntetés sajátos büntetés-végrehajtási intézetben is végrehajtható. (3) A szabálysértési elzárás végrehajtásáról az elkövető lakóhelye, tartózkodási helye, ennek hiányában az elkövetés helye szerint illetékes általános szabálysértési hatóság gondoskodik. (4) A szabálysértési elzárás végrehajtása során a fiatalkorút a felnőtt korútól el kell különíteni.

2007. évi XCII. törvény a fogyatékossággal élők jogairól szóló Egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív jegyzőkönyv kihirdetéséről:
2. cikk: A jelen Egyezmény alkalmazásában: 
Az „ésszerű alkalmazkodás” az elengedhetetlen és megfelelő módosításokat és változtatásokat jelenti, amelyek nem jelentenek aránytalan és indokolatlan terhet, és adott esetben szükségesek, hogy biztosítsák a fogyatékossággal élő személy alapvető emberi jogainak és szabadságainak a mindenkit megillető, egyenlő mértékű élvezetét és gyakorlását;
9. cikk: Hozzáférhetőség
1. A fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének és az élet valamennyi területén történő teljes körű részvételének lehetővé tétele érdekében a részes államok megfelelő intézkedéseket tesznek, hogy másokkal azonos alapon biztosítsák a fogyatékossággal élő személyek számára a fizikai környezethez, a közlekedéshez, az információhoz és kommunikációhoz, beleértve az információs és kommunikációs technológiákat és rendszereket, valamint más, nyilvánosan hozzáférhető vagy rendelkezésre álló lehetőségekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, mind városi, mind vidéki területeken. Ezek az intézkedések, amelyek magukban foglalják a hozzáférési akadályok és korlátok beazonosítását és felszámolását, többek között a következőkre vonatkoznak: a) épületek, utak, közlekedés és más bel- és kültéri létesítmények, így iskolák, lakóházak, egészségügyi létesítmények és munkahelyek; b) információ, kommunikáció és egyéb szolgáltatások, köztük az elektronikus szolgáltatások és segélyhívó szolgáltatások.
25. cikk: Egészségügy
A részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyek jogosultak a lehető legmagasabb színvonalú egészségügyi ellátásra a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. A részes államok minden szükséges intézkedést megtesznek, hogy a fogyatékossággal élő személyek hozzáférjenek a nemhez igazodó egészségügyi szolgáltatásokhoz, beleértve az egészséghez kapcsolódó rehabilitációt. A részes államok különösképpen:
a) a más személyeknek biztosítottal azonos terjedelmű, minőségű és színvonalú ingyenes vagy megengedhető árú egészségügyi ellátást és egészségügyi programokat biztosítanak a fogyatékossággal élő személyeknek, beleértve a szexuális és reproduktív egészség területét, valamint a lakossági közegészségügyi programokat;
b) biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára kifejezetten fogyatékosságuk miatt szükséges egészségügyi szolgáltatásokat, beleértve a betegség korai felismerését és - szükség esetén - a beavatkozást, valamint a további fogyatékosságok előfordulásának minimalizálására és megelőzésére kialakított szolgáltatásokat, a gyermekek és idősek körében is;
c) biztosítják ezeknek az egészségügyi szolgáltatásoknak a lehető legközelebbi hozzáférhetőségét az emberek saját közösségeihez, beleértve a vidéki területeket is;
d) kötelezik az egészségügyi szakembereket, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára ugyanolyan színvonalú ellátást biztosítsanak, mint mások számára, beleértve a szabad és tájékoztatáson alapuló hozzájárulás alapján nyújtott ellátást - többek között - a fogyatékossággal élő személyek emberi jogaira, méltóságára, autonómiájára és szükségleteire vonatkozó tudatosság felkeltésével a képzésen, valamint az állami és magán egészségügyi ellátás etikai normáinak közzétételén keresztül;

1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.)
A beteg jogainak érvényesítése
28. § Az egészségügyi szolgáltató köteles a beteget - egészségi állapotától függően - a felvételekor, illetőleg az ellátás előtt tájékoztatni a betegjogokról, azok érvényesítésének lehetőségeiről, illetve a gyógyintézet házirendjéről. E rendelkezés megfelelően alkalmazandó az önrendelkezési jog gyakorlására jogosult egyéb személy vonatkozásában is.
A beteg panaszainak kivizsgálása
29. § (1) A beteg jogosult az egészségügyi ellátással kapcsolatban az egészségügyi szolgáltatónál, illetve fenntartójánál panaszt tenni.
A betegjogi képviselő
30. § (1) A betegjogi képviselő csak olyan személy lehet, aki büntetlen előéletű, nem áll egészségügyi tevékenység gyakorlását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt, felsőfokú végzettséggel rendelkezik, valamint megfelel a külön jogszabályban meghatározott képesítési és összeférhetetlenségi szabályoknak. A betegjogi képviselő a (2)-(5) bekezdésekben foglaltaknak megfelelően ellátja a betegek e törvényben meghatározott jogainak védelmét, és segíti őket e jogaik megismerésében és érvényesítésében. (2) A betegjogi képviselő tevékenysége különösen az alábbiakat foglalja magában: a) segíti a beteget az egészségügyi dokumentációhoz való hozzájutásban, azzal kapcsolatos megjegyzések, kérdések feltételében, b) segít a betegnek panasza megfogalmazásában, kezdeményezheti annak kivizsgálását, c) a beteg írásbeli meghatalmazása alapján panaszt tehet az egészségügyi szolgáltató vezetőjénél, fenntartójánál, illetve – a beteg gyógykezelésével összefüggő ügyekben – eljár az arra hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságnál, és ennek során képviseli a beteget, (5) A betegjogi képviselő különös figyelmet fordít az életkoruk, testi vagy szellemi fogyatékosságuk, egészségi állapotuk, illetve társadalmi-szociális helyzetük miatt kiszolgáltatott helyzetben lévők betegjogi védelmére, valamint az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítésével kapcsolatos panaszokra, meghatalmazás alapján képviseli a beteget a követelmény megsértésének megállapítására irányuló hatósági eljárás során.
33. § (1) Az egészségügyi szolgáltató biztosítja, hogy a betegek és hozzátartozóik a betegjogok képviseletét ellátó személy(ek) kilétét és elérésük módját megismerhessék.
33/A. § (1) Betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselő az a személy lehet, aki szerepel a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselők nyilvántartásában.
192. § (1) Személyes szabadságában bármely módon (fizikai, kémiai, biológiai vagy pszichikai módszerrel, illetve eljárással) csak a veszélyeztető vagy közvetlen veszélyeztető magatartású beteg korlátozható. A korlátozás csak addig tarthat, illetőleg olyan mértékű és jellegű lehet, amely a veszély elhárításához feltétlenül szükséges. (4) A korlátozás ideje alatt a beteg állapotát folyamatosan ellenőrizni kell, amely magában foglalja a fizikai, higiénés és egyéb szükségletek felmérését és ezeknek a beteg állapotának megfelelő kielégítését.
193. § A pszichiátriai beteg esetében kivételesen korlátozható a betegnek az egészségügyi dokumentáció megismeréséhez való joga, ha alapos okkal feltételezhető, hogy a beteg gyógyulását nagymértékben veszélyeztetné, vagy más személy személyiségi jogait sértené az egészségügyi dokumentáció megismerése. A korlátozás elrendelésére kizárólag orvos jogosult.
194. § (1) A 192-193. §-ban foglalt korlátozások elrendeléséről a betegjogi képviselőt és a beteg törvényes vagy meghatalmazott képviselőjét haladéktalanul értesíteni kell. (2) Az e fejezetben foglalt betegjogi korlátozásokat részletesen dokumentálni és indokolni kell.
195. § (1) A betegnek joga van a terápiás foglalkoztatáshoz, de sem terápiás, sem egyéb munka végzésére nem kényszeríthető. (2) Lehetővé kell tenni, hogy a beteg önként részt vehessen az intézet fenntartását szolgáló munkák végzésében is, ha ettől állapotának javulása remélhető. (3) A beteg munkájáért díjazásban részesül a miniszter rendeletében foglaltaknak megfelelően.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.):
84. § (1) A kényszergyógykezelés során a beteget az orvostudomány mindenkori állása szerinti szakszerű ellátásban kell részesíteni, hogy ezáltal állapotának romlását megakadályozzák, és egészségét mielőbb, a lehetséges mértékig helyreállítsák. (2) A kényszergyógykezelésre utalt betegre – a jogszabályban meghatározott eltérésekkel – a pszichiátriai betegek intézeti gyógykezelésére kötelező irányadó szabályokat kell alkalmazni [az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 189-195. §]. Az intézkedés végrehajtása során biztosítani kell a beteg a) felügyeletét, b) szakellátásához szükséges megfelelő elhelyezését, c) anyagi és egyéb egészségügyi ellátását, d) szociális és jogi érdekeinek védelmét, e) életvitelszerű benntartózkodásához az Intézet rendjével összhangban lévő feltételeket. (3) A beteg a) köteles az Intézet rendjét megtartani, a meghatározott formaruhát viselni,

214/2012. (VII. 30.) Korm. rendelet az Országos betegjogi, Ellátottjogi, Gyermekjogi és Dokumentációs Központról
2. § (2) Az OBDK ellenőrzi az egészségügyi szolgáltatások hozzáférhetőségét az egészségügyi ellátórendszer betegellátási kapacitásának szabályozására vonatkozó jogszabályok keretei között, melynek keretében: a) egyedi ügyekben vizsgálhatja az egészségügyi szolgáltatás hozzáférésével – így az ellátásszervezéssel, a beutalási renddel, a betegek tájékoztatásával – kapcsolatos szabályok érvényesülését, b) javaslatot tehet az ellátások hozzáférhetőségére vonatkozó jogszabályok tartalmára vonatkozóan, c) tájékoztatást kérhet az ellátásszervezést végző szervtől, illetve az egészségügyi államigazgatási szervtől egyedi esetekben az ellátások hozzáférhetőségére vonatkozó szabályok érvényesüléséről, d) javaslatot tehet az ellátásszervezést végző szerv, illetve az egészségügyi államigazgatási szerv részére az ellátásszervezéssel összefüggő tapasztalatai alapján intézkedés megtételére.
3. § A 2. § (1) bekezdés a)-c) pontjában foglalt jogkörében eljárva az OBDK a) gondoskodik a betegek, ellátottak és gyermekek külön törvényben meghatározott jogainak érvényesüléséről, védelméről, 
21. § (1) Az OBDK ellátja a betegjogi, ellátottjogi és gyermekjogi képviselők foglalkoztatása vonatkozásában a jogszabályban meghatározott feladatokat, a jogvédelmi képviselővel a képviselői feladatok ellátására munkavégzésre irányuló szerződést köt. 2. A jogvédelmi képviseletre vonatkozó szabályok

36/2003. (X.3.) IM rendelet a kényszergyógykezelés és az ideiglenes kényszergyógykezelés végrehajtásáról, valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet feladatairól, működéséről
Értelmező rendelkezések
1. § E rendelet alkalmazásában
a) beteg: a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (a továbbiakban: Btk.) 74. §-a alapján kényszergyógykezelésre utalt személy, a Be. 140. §-a alapján ideiglenes kényszergyógykezelésre utalt terhelt, valamint a szabadságvesztés végrehajtása alatt kóros elmeállapotúvá vált elítélt [Bv. tvr. 31. § (1) bek.];
b) beutalt: az az előzetesen letartóztatott, akinek a bíróság az elmeállapot megfigyelését rendelte el (Be. 107. §), továbbá büntetés-végrehajtási intézetben és katonai büntetés-végrehajtási intézetben elhelyezett előzetesen letartóztatott és elítélt, akinek kóros elmeállapot, illetve szervi-idegrendszeri megbetegedés gyanúja miatt az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben (a továbbiakban: IMEI) történő kezelése szükséges, valamint büntetés-végrehajtási intézetben elhelyezett elítélt, akinek az IMEI-ben történő kezelése azért szükséges, mert korlátozott beszámítási képességét megállapították [Btk. 24. § (2) bek.], vagy akinél a büntetés-végrehajtási intézet orvosa a büntetés végrehajtása során személyiségzavarra utaló tüneteket észlelt és az IMEI-ben történő megfigyelését tartja szükségesnek [Bv. tvr. 31. § (2) bek.]. Beutalt az az előzetesen letartóztatott is, akinél az ideiglenes kényszergyógykezelés elrendelésére nincs alap, de a szükséges pszichiátriai kezelése miatt a bíróság úgy rendelkezett, hogy az előzetes letartóztatást az IMEI-ben kell végrehajtani [Be. 141. § (2) bek.].
Az IMEI jogállása, irányítása, felügyelete és vezetése
2. § (1) Az IMEI az igazságügyi és rendészeti miniszter irányítása alatt működő, zárt jellegű, országos feladatkörű, büntetés-végrehajtási egészségügyi intézet. Az IMEI felügyeletét az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, szakfelügyeletét a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága látja el.
3. § (1) Az IMEI végrehajtja a bíróság által a Btk. 74. §-a alapján elrendelt kényszergyógykezelést, a Be. 140. §-a alapján elrendelt ideiglenes kényszergyógykezelést, valamint a Be. 141. §-ának (2) bekezdése alapján az előzetes letartóztatást, amennyiben az előzetesen letartóztatott pszichiátriai kezelése szükséges, de ideiglenes kényszergyógykezelésére nincs alap. (2) Az IMEI fekvőbeteg-gyógyító intézetként, diagnosztikai és terápiás módszerek alkalmazásával ellátja a) az előzetesen letartóztatottak elmeállapotának megfigyelését, b) a beutaltak elmeállapotának kivizsgálását, c) a betegek kóros elmeállapotának gyógykezelését, d) a beutaltak szervi-idegrendszeri megbetegedésének kivizsgálását és gyógykezelését, e) a kényszergyógyításra utalt, továbbá a Btk. 24. §-ának (2) bekezdése szerint korlátozottan beszámíthatónak minősülő, valamint a személyiségzavarban szenvedő elítéltek központi kivizsgálását, továbbá a büntetés-végrehajtási intézetekben végrehajtott pszichiátriai-terápiás programok szakmai módszertani irányítását.
Az elmeállapot kivizsgálása céljából beutaltakra vonatkozó közös szabályok
21. § (1) A kivizsgálásra beutalt a) elhelyezésére és ellátására az R., b) egészségügyi ellátására az ER., c) jogállására az előzetes letartóztatás végrehajtására, illetve szabadságvesztésének a végrehajtási fokozatára vonatkozó szabályok az irányadók.

5/1998. (III. 6.) IM rendelet a fogvatartottak egészségügyi ellátásáról (ER.)
1. § (1) E rendelet hatálya a büntetés-végrehajtási intézetben (a továbbiakban: bv. intézet) fogvatartott elítéltre, előzetesen letartóztatottra (a továbbiakban együtt: fogvatartott) terjed ki. (4) A büntetések és intézkedések végrehajtása során a fogvatartott egészségi állapotának megfelelő gyógyító-megelőző ellátását elsősorban a fogvatartó bv. intézet, illetve a Büntetés-végrehajtás Központi Kórháza (a továbbiakban: Központi Kórház), annak a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézetben működő Krónikus Utókezelő Részlege (a továbbiakban: Utókezelő Részleg), valamint az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (a továbbiakban: IMEI) biztosítja, és a fogvatartott ezt az ellátást köteles igénybe venni.
18. § (1) A fekvőbeteg-gyógyintézeti ellátásra szoruló fogvatartottat – a halasztást nem tűrő esetektől eltekintve – a Központi Kórházba vagy az IMEI-be kell szállítani. (2) Az Utókezelő Részlegben lehet elhelyezni azokat a csökkent munkaképességű vagy tartós ápolásra szoruló fogvatartottakat, akik állandó orvosi felügyeletre szorulnak. (3) A Központi Kórház, az IMEI főigazgató főorvosa, valamint a Nagyfai Országos Büntetés-végrehajtási Intézet parancsnoka a házirenden túl - a jogszabályok keretei között - saját hatáskörben állapítja meg a beutaltak egészségi állapotának megfelelő sajátos magatartási és kapcsolattartási szabályokat.
24. § (1) Befogadás után az IMEI-be kell szállítani azt az elítéltet, akinek a beszámítási képessége a bíróság szerint korlátozott. (4) A kényszergyógyításra kötelezett elítélttel kapcsolatban az 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 174. §-ában foglaltak szerint kell eljárni.
25. § (1) Azt az elítéltet, akinél a bv. orvos a szabadságvesztés végrehajtása alatt kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel, az IMEI-be kell beutalni. A kivizsgálás egy hónapig tarthat, időtartamát az IMEI főigazgató főorvosa legfeljebb további egy hónappal meghosszabbíthatja. (2) Ha két elmeszakorvos véleménye alapján megállapítják, hogy az elítélt kóros elmeállapota miatt a szabadságvesztést nem lehet végrehajtani, az elítéltet az IMEI főigazgató főorvosa további gyógykezelés céljából az IMEI elmeosztályára helyezi át.
26. § (1) Ha a bv. orvos az előzetesen letartóztatottnál kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel, haladéktalanul beutalja az IMEI-be. A beutalásról huszonnégy órán belül értesíteni kell a büntetőügyben eljáró hatóságot.
29. § (1) Ha a személyiségzavarban szenvedő és a gyógyító-nevelő csoportban elhelyezett elítélt állapota a bv. orvos megítélése szerint olyan mértékben súlyosbodik, hogy az a csoportba illeszkedését lehetetlenné teszi - lehetőleg elmeorvos előzetes vizsgálata alapján - az IMEI járóbeteg-szakrendelésére, illetve elmeosztályára kell beutalni.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól (R.)
2. § (3) Az intézet köteles gondoskodni arról, hogy a fogvatartott a jogaira és kötelességeire vonatkozó rendelkezéseket az anyanyelvén vagy az általa ismert más nyelven megismerhesse. A tájékoztatás megtörténtét és annak tudomásul vételét írásban kell rögzíteni.
224. § (1) A szabadságvesztés végrehajtásával kapcsolatban a külföldi elítélt jogainak és kötelezettségeinek a gyakorlásával összefüggő tolmácsolási és fordítási költségek (a továbbiakban: tolmácsköltségek) az intézetet terhelik.
233. § Az előzetes letartóztatás végrehajtására a rendelet szabadságvesztésre vonatkozó szabályait az e Fejezetben foglalt eltérésekkel megfelelően alkalmazni kell.

1060/2012. (III. 12.) Korm. határozat az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (Budapest), a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház (Tököl) és a Szegedi Fegyház és Börtön Krónikus Utókezelő Részleg (Algyő-Nagyfa) közös telephelyre integrálásával összefüggő feladatokról
1. A Kormány egyetért azzal, hogy az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (Budapest), a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház (Tököl) és a Szegedi Fegyház és Börtön Krónikus Utókezelő Részleg (Algyő-Nagyfa) közös telephelyre integrálása az Egyesített Szent István és Szent László Kórház-Rendelőintézet Szent László Kórház telephelyén valósuljon meg.
2. A Kormány felkéri a nemzeti erőforrás minisztert a szükséges intézkedések megtételére annak érdekében, hogy az Egyesített Szent István és Szent László Kórház-Rendelőintézet Szent László Kórház telephelyének a büntetés-végrehajtási egészségügyi központ számára szükséges területrésze a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága vagyonkezelésébe kerüljön.

Felelős: 	nemzeti erőforrás miniszter 
belügyminiszter 
Határidő: 	2013. december 31.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 Lásd például: OBH 1161/2009., AJB 6959/2010. számú ombudsmani jelentések
2 13/2001. (V.14.) AB határozat
3 Lásd az OBH 1161/2009. számú jelentés
4 A kínzás és embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmód megelőzésére alakult európai bizottság
5 1208/2011. (VI. 28.) Korm. határozat 1.9. b) pont
6 Az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézet (Budapest), a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház (Tököl) és a Szegedi Fegyház és Börtön Krónikus Utókezelő Részleg (Algyő-Nagyfa) közös telephelyre integrálásával összefüggő feladatokról szóló Korm. határozat.
7 Média információk szerint: a Szent László Kórház területén létrehozandó egységes intézmény előkészítési folyamata 2013 végéig, a teljes beruházás pedig 2018 végére fejeződhet be.
8 A rendeletet hatályon kívül helyezte a 27/2012. (IX.18.) EMMI rendelet 15.§-a, hatálytalan 2012. IX. 19-től (Magyar Közlöny 2012/122. 2012. szeptember 18.) 
9 Hatálybalépés: 2012. VIII. 1. napja
10 9. § (1) A betegjogi képviselő az OBDK által meghatározott időtartamban fogadóórát tart a 100 ágyasnál nagyobb kapacitású fekvőbeteg-szakellátást nyújtó szolgáltatóknál. Amennyiben a betegjogi képviselő feladatának ellátásához szükséges, a panaszok kezelésének, illetve a jogok gyakorlásának figyelemmel kísérése érdekében intézménylátogatást végez. (2) A betegjogi képviselő szükség szerint ismerteti a panaszossal és az egészségügyi szolgáltatóval a panasz tárgyában, a betegjogi képviselő közvetítésével történő egyezségkötés lehetőségét, illetve tájékoztatja a feleket a külön jogszabály szerinti egészségügyi közvetítői eljárásról, és az abban való részvételhez segítséget nyújthat. (3) A betegjogi képviselő működési területén kapcsolatot tart az egészségügyi szolgáltatást nyújtókkal és fenntartóikkal, a térségi egészségszervezési központokkal, az Országos Tisztifőorvosi Hivatallal, a fővárosi és megyei kormányhivatal népegészségügyi szakigazgatási szervével és egészségbiztosítási pénztári szakigazgatási szervével, a területi igazságügyi szakértői kamarákkal, az ellátási területét illetően az egészségügyi közvetíti névjegyzéken szereplőkkel, egyházakkal és az egészségügy területén működő civil szervezetekkel és köztestületekkel, valamint a Nemzeti Betegfórummal.