Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-4832/2012. sz. ügyben

Előadók:  dr. Haidegger Marianna
dr. Kozicz Ágnes
Az eljárás megindítása
A 2012. évben indított „A Munka Méltósága” című átfogó munkajogi projekt keretében vizsgáltam a fogyatékossággal élők foglalkoztatási helyzetét is. Az AJB-2618/2012 számon folytatott vizsgálatom során áttekintettem a fogyatékossággal élők esélyegyenlőségét előmozdító hazai szabályozást és gyakorlatot, választ keresve arra a kérdésre, hogy mennyiben érvényesülnek Magyarországon az Egyezményben1 előírt követelmények a munkavállalás, munkavégzés területén. 
Közismert tény, hogy a fogyatékossággal élő személyek társadalmi életben való aktív részvétele elsősorban a foglalkoztatással érhető el. Az Európai fogyatékosságügyi stratégia 2010-2020 világosan és egyértelműen rögzíti azt az alapelvet, miszerint a fogyatékossággal élő személyek nyílt munkaerőpiaci foglalkoztatása uniós fellépést és nemzeti erőfeszítéseket követel. A 2007-2013 évekre irányadó Új Országos Fogyatékosügyi Program célul tűzi ki a fogyatékossággal élő személyek nyílt munkaerőpiaci munkavállalását akadályozó jogszabályi, szakmai, tárgyi körülmények felszámolását, a munkaadók és a fogyatékossággal élő munkavállalók érdekeltségének megteremtését, ugyanakkor tény, hogy a fogyatékossággal élők továbbra is aránytalan módon rekesztődnek ki a munkaerőpiacról.
A fentiekre tekintettel az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból átfogó vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során az Ajbt. 21. §-a alapján tájékoztatást kértem az Emberi Erőforrások Minisztériumától, a Nemzetgazdasági Minisztériumtól, a Nemzeti Munkaügyi Hivataltól, a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivataltól, a Nemzeti Család és Szociálpolitikai Intézettől, számos civil érdekképviseleti szervezettől, valamint a gyakorlati képzést végző szakiskoláktól, illetve intézményektől.
Vizsgálatom célja a fogyatékossággal élők munkaerőpiacra történő bejutásának lehetőségei, a bennmaradásuk esélyeinek feltárása volt. Választ kerestem arra a kérdésre is, hogy az eredményes munkaerőpiaci elhelyezkedésük érdekében milyen képzések állnak az egyes fogyatékossági csoportba tartozók rendelkezésére, hogyan értesülnek a munkalehetőségekről, a pályázatokról, illetve, hogy működik-e a fogyatékossággal élők részére továbbképzési, átképzési és mentori hálózat.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog Alaptörvény B) cikk (1) „Magyarország független, demokratikus jogállam.”
– A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja Alaptörvény Q) cikk (2) Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és a magyar jog összhangját. (3) Magyarország elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait. A nemzetközi jog más forrásai jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé.
– Emberi méltósághoz való jog Alaptörvény II. cikk „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”
– Hátrányos megkülönböztetés tilalma Alaptörvény XV. cikk (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. (2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. (5) Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.
– A munka szabad megválasztásához való jog Alaptörvény XII. cikk (1) Mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz. Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. (2) Magyarország törekszik megteremteni annak feltételeit, hogy minden munkaképes ember, aki dolgozni akar, dolgozhasson.
– Fogyatékossággal élők védelme Alaptörvény XV. cikk (5) „Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.”

Alkalmazott jogszabályok
-	A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezmény (Magyarországon kihirdette a 2007. évi XCII. törvény)
-	Európai Szociális Charta (Magyarországon kihirdette az 1999. évi C. törvény)
-	Az Európai Unió Alapjogi Chartája
-	A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (Flt.)
-	A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (Fot.)
-	A felnőttképzésről szóló 2011. évi CI. törvény (Fktv.)
-	A szakképzésről szóló 2001. évi CLXXXVII. törvény
-	A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény
-	A megváltozott munkaképességű személyek ellátásairól és egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCI. törvény (Mmtv.)
-	Az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet
-	A komplex minősítésre vonatkozó részletes szabályokról szóló 7/2012. (II.4.) NEFMI rendelet
-	A területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatáról szóló 3/2011. (II.11.) KIM rendelet
-	Az akkreditációs eljárás és követelményrendszer részletes szabályairól szóló 24/2004. (VI.22.) FMM rendelet
-	A munkaerőpiaci szolgáltatásokról, valamint az azokhoz kapcsolódóan nyújtható támogatásokról szóló 30/2000. (IX. 15.) GM rendelet
-	A foglalkoztatást elősegítő támogatásokról, valamint a Munkaerőpiaci Alapból foglalkoztatási válsághelyzetek kezelésére nyújtható támogatásról szóló 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet
-	10/2006. (II. 16.) OGY határozat az új Országos Fogyatékosügyi Programról
-	1056/2012. (III.9.) Korm. határozat az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2012-2013. évekre vonatkozó intézkedési tervéről
-	A rehabilitációs hatóság létrehozásáról szóló 1502/2011. (XII.29.) Korm. határozat

A vizsgálat módszere
„A Munka Méltósága” munkajogi projekt keretében kiemelt figyelmet fordítottam a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatási helyzetére, a munkaerőpiacon való elhelyezkedésük esélyeinek, körülményeinek vizsgálatára. E kérdéskör alaposabb megismerése érdekében – külön eljárások keretében – három fő irányban folytattam vizsgálatot. Az AJB-2618/2012. számon a fogyatékossággal élő személyek munkaerőpiacra való bejutásának esélyeivel, az AJBH-5360/2012. számon a foglalkoztatásuk körülményeivel, a fogyatékosbarát munkahelyekkel, az ésszerű alkalmazkodás követelményének megvalósulásával kapcsolatos megállapításaimat foglaltam össze.
A fogyatékossággal élők foglalkoztatásával kapcsolatos vizsgálataim harmadik iránya, a fogyatékossággal élő személyek munkavállalását, munkavégzését elősegítő és támogató képzési rendszert hivatott feltérképezni, választ keresve arra a kérdésre, hogy a fogyatékossággal élők eredményes munkaerőpiaci elhelyezkedése érdekében milyen képzési stratégia létezik, beszélhetünk-e képzésről, továbbképzéséről, átképzésről.
Az Emberi Erőforrások Minisztériumát és a Nemzetgazdasági Minisztériumot, mint a jogalkotásért felelős tárcákat, az átfogó, egységes stratégia alapján működő rendszer elemeiről, a jogalkotói kezdeményezéseikről és tervezett intézkedéseikről kérdeztem. A központi szakigazgatási szervektől (Nemzeti Munkaügyi Hivatal, Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal), és az illetékes kormányzati háttérintézménytől (Nemzeti Család és Szociálpolitikai Intézet) a képzések támogatása, irányítása, felügyelete felől érdeklődtem, a hatósági eljárások menetét vizsgáltam, a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatásával kapcsolatos társadalmi szemléletformálás eszközeit kutattam. A civil érdekérvényesítő szervezeteket (Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közhasznú Nonprofit Kft., Salva Vita Alapítvány, Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek Országos Szövetségétől, a Siketek és Nagyothallók Országos Szövetségétől, a Magyar Vakok és Gyengénlátók Országos Szövetségétől, az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetségétől, az Autisták Országos Szövetségétől) a gyakorlati működés során szerzett tapasztalataikról kérdeztem a képzés, a rehabilitáció és a foglalkozatás összhangja vonatkozásában, különös tekintettel az együttműködési kötelezettségre és az egységes működési elvekre, adatbázisokra. A megkeresett képzést nyújtó intézmények (Csalogány Óvoda, Általános Iskola, Készségfejlesztő Speciális Szakiskola, Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Központ, Diákotthon és Gyermekotthon; Bárczi Gusztáv Óvoda, Általános Iskola, Készségfejlesztő Speciális Szakiskola, Kollégium és Különleges Gyermekotthon budapesti, győri és kaposvári tagintézménye, Újbudai Speciális Szakiskola; Száraznád Nevelési és Oktatási Központ és RIDENS Szakképző Iskola, Speciális Szakiskola és Kollégium) válaszaiból az aktuális képzési jegyzékeiket, a számszerű adatokat ismertem meg, valamint a képzési rendszer működéséről kaptam tájékoztatást.

A megállapított tényállás
A 2001. évi népszámlálásnak a fogyatékos emberek helyzetével kapcsolatos adatai – a teljesség igénye nélkül – a következőkben foglalhatók össze:2
A fogyatékos emberek létszáma az 1990. évi 368 ezer főről 2001. évre 577 ezer főre emelkedett, arányuk a népességen belül 3,5 százalékról 5,7 százalékra változott. Mindkét adatfelvétel idején a fogyatékos és nem fogyatékos személyek korstruktúrája jelentősen eltért egymástól. A fogyatékossággal élők körében a nem fogyatékos emberekhez viszonyítva kisebb volt a gyermekek és jóval magasabb a 60 éves és idősebb személyek aránya.
Az iskolázottság szintje a fogyatékosság tekintetében fontos differenciáló tényezőként értékelhető. Bár a népesség többségéhez hasonlóan a fogyatékos emberek körében is emelkedett az iskolai végzettség, de még így is 2001-ben a fogyatékos emberek iskolai végzettségének színvonala jóval alacsonyabb azokénál, akik a nem fogyatékos személyek csoportjába tartoznak.
A fogyatékos személyek alacsony iskolai végzettségének, illetve az alacsony foglalkoztatottsági szintnek következménye a társadalmi kirekesztettség. A beilleszkedést nehezíti, hogy a rehabilitációs szolgáltatások csak a nagyobb településeken hozzáférhetők, az önálló életvitelt segítő eszközök beszerzése önerőből nem oldható meg.3

A fogyatékos személyek fogyatékosság és legmagasabb befejezett iskolai végzettség szerint Százalék	
Iskolai végzettség	Fogyatékos
összesen	
Általános iskola 8. évfolyamnál alacsonyabb	32,5	
Általános iskola 8. évfolyam	38,3	
Középiskola érettségi nélkül, szakmai oklevéllel	10,2	
Középiskola érettségivel	14,1	
Egyetem, főiskola stb.	4,9	
Összesen	100,0	
Az emberi erőforrások miniszteréhez és a nemzetgazdasági miniszterhez intézett megkeresésekben a következő kérdésekre vártam választ:
·	Milyen lépéseket tett, illetve tervez tenni annak érdekében, hogy az ENSZ Egyezményben4 és az Új Országos Fogyatékosügyi Programban megfogalmazott azon kötelezettség, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára az élethosszig tartó tanulási lehetőséget biztosítani kell, megvalósuljon? Milyen jogszabályi rendelkezések és a végrehajtást ellenőrző mechanizmusok biztosítják a fenti kötelezettségek teljesülését?
·	Létezik-e kidolgozott stratégia alapján működő, kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító képzési rendszer? 
Amennyiben igen, ez a rendszer milyen szempontok szerint (pl.: fogyatékossági csoport, képzés típusa, regionális elhelyezkedés) differenciálódik? Jelenleg milyen támogatási rendszer és milyen eredménnyel segíti a fogyatékossággal élő személyek képzését és továbbképzését?
·	Konkrét és egyértelmű meghatározás hiányában a fogyatékossággal élők a munka világában kizárólag megváltozott munkaképességű személyként aposztrofálódnak. 
Milyen erőfeszítéseket tervez tenni annak érdekében, hogy a hazai jogrendszerben egységes definíció létezzen a „fogyatékos személy” meghatározására?
·	Számos felnőttképzési intézmény és tanfolyam elérhető a tanulni vágyók számára, ennek ellenére a fogyatékossággal élő személyek csupán csekély számban tudnak részt venni ezeken. 
Véleménye szerint a fogyatékossággal élők számára mennyiben hozzáférhető a munkaerőpiacra való bejutást segítő képzési rendszer? A jelenlegi képzési rendszer figyelembe veszi-e a különböző fogyatékossági csoportokba tartozók eltérő képzési és foglalkoztatási igényeit, az egyéni szükségleteiket és képességeiket?
·	Miként tervezik kiegyenlíteni a regionális egyenlőtlenségeket annak érdekében, hogy az ország bármely részén élő fogyatékos személy egyenlő eséllyel férjen hozzá a különböző képzésekhez?
·	Létezik-e egységes adatbázis a fogyatékossággal élők számára képzést biztosító intézmények nyilvántartását illetően? 
·	Mely szerv és milyen, a munkaerőpiac szükségleteire irányuló felmérés, módszertan, illetve szempontrendszer alapján határozza meg az aktuális képzések jegyzékét? Az egyes képző intézmények mi alapján állítják össze a képzési listákat? 
·	Az Európai Uniós irányelvek egyhangúan a támogatott foglalkoztatást, de még inkább a nappali intézményeket részesítik előnyben a védett munkahelyekkel szemben. 
Magyarországon milyen jogalkotói és jogalkalmazói kezdeményezések, illetve intézkedések tapasztalhatóak a támogatott foglalkoztatás, valamint a terápiás munkavégzés megvalósulása érdekében? Véleménye szerint milyen tényezők gátolják a fogyatékossággal élők integrált, a képzettségeikhez és az egyéni szükségleteikhez igazodó képzésének, illetve foglalkoztatásának megvalósulását? 
·	Milyen intézkedésekkel kívánja kedvezően befolyásolni a munkáltatói, valamint az általános társadalmi hozzáállást annak érdekében, hogy a foglalkoztatót ne a rehabilitációs hozzájárulás megfizetésének kötelezettsége alóli mentesség ösztönözze a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatása során, hanem a valódi szemléletváltás?
·	Az Új Országos Fogyatékosügyi Program értelmében meg kell teremteni a képzés, a rehabilitáció és a foglalkoztatás összhangját. Az eredményes, komplex, egymásra épülő és egymást kiegészítő (egészségügyi, foglalkozási, mentálhigiéniás és szociális) rehabilitációs rendszer, illetve hálózat kiépítése érdekében eddig milyen intézkedéseket tett, illetve szándékozik tenni a jövőben?

A központi szakigazgatási szervekhez az alábbi kérdéseket intéztem:
·	Létezik-e egységes adatbázis a fogyatékossággal élő személyek képzését biztosító intézmények nyilvántartását illetően? 
·	Mely szerv és milyen, a munkaerőpiac szükségleteire irányuló felmérés, módszertan, illetve szempontrendszer alapján határozza meg az aktuális képzések jegyzékét? Az egyes képző intézmények mi alapján állítják össze a képzési listákat? 
·	Az Európai Uniós irányelvek egyhangúan a támogatott foglalkoztatást,6 de még inkább a nappali intézményeket részesítik előnyben a védett munkahelyekkel szemben. 
Magyarországon milyen jogalkotói és jogalkalmazói kezdeményezések, illetve intézkedések tapasztalhatóak a támogatott foglalkoztatás, valamint a terápiás munkavégzés megvalósulása érdekében? Véleménye szerint milyen tényezők gátolják a fogyatékossággal élők integrált, a képzettségeikhez és az egyéni szükségleteikhez igazodó képzésének, illetve foglalkoztatásának megvalósulását? 
·	Véleménye szerint, milyen intézkedésekkel lenne célszerű kedvezően befolyásolni a munkáltatói, valamint az általános társadalmi hozzáállást annak érdekében, hogy a foglalkoztatót ne a rehabilitációs hozzájárulás megfizetésének kötelezettsége alóli mentesség ösztönözze a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatása során, hanem a valódi szemléletváltás?

A civil szervezeteknek a következő kérdéseket tettem fel:
·	Milyen támogatások, milyen források állnak az Alapítvány rendelkezésére a fogyatékossággal élők munkaerőpiaci elhelyezkedését segítő képzési rendszer működtetéséhez, fenntartásához?
·	Mennyire jellemző az Alapítvány és a munkaügyi központok, illetve kormányzati szervek együttműködése, kommunikációja? Milyen módon segíti a munkaügyi központ az Alapítvány ilyen irányú szolgáltatói tevékenységét?
·	Véleménye szerint a jelenlegi szabályozás, illetve annak gyakorlati megvalósulása mennyiben befolyásolja a fogyatékossággal élők munkaerőpiaci elhelyezkedését segítő képzési rendszer működését?
·	Az ügyért felelős minisztériumok jogalkotási munkája során mennyiben tudják Önök érvényesíteni a véleményezési, együttműködési jogaikat/kötelezettségeiket?
·	A szolgáltatások nyújtása során az Alapítvány milyen képzést biztosít a fogyatékossággal élők számára? Az Alapítványnak van-e kidogozott képzési programja a fogyatékossággal élők munkaerőpiacra történő bejutásának, a munkaerőpiacon maradásának segítésére? 

A képző intézményektől az alábbi kérdésekre vártam választ:
·	Mely szerv és milyen, a munkaerőpiac szükségleteire irányuló felmérés, módszertan, illetve szempontrendszer alapján határozza meg az aktuális képzések jegyzékét? Az intézmény vezetője mi alapján állítja össze a képzések listáját?
·	A képzés sikere, illetve eredményessége milyen módon mérhető? Létezik-e valamilyen visszacsatolás a munkaerőpiac részéről?
·	Milyen képzéseket kínál és ezeket milyen módszertan alapján oktatja az Ön által vezetett intézmény a fogyatékossággal élő személyek számára? A képzést teljesített fogyatékossággal élő személyek munkaerőpiacon való elhelyezkedéséhez, illetve folyamatos foglalkoztatásához milyen eredménnyel és hatékonysággal járul hozzá egy-egy képzés?
·	Milyen eljárási folyamaton keresztül kezdhetik meg a képzést a fogyatékossággal élő személyek az intézményben? (pl. felvételi eljárás, jelentkezés alapján)
·	Az elmúlt három évben hány fogyatékossággal élő személy vett részt az intézmény képzésein? Mely képzések voltak ezek?

A válaszok egyes kérdésekre adott rövid tartalmát összegezve, az egyes pontoknál részletezem.

1. Az életen át tartó tanulás lehetőségének biztosítása a fogyatékossággal élő személyek számára
A nemzetgazdasági miniszter a megkeresésemre adott válaszában kifejtette, hogy a fogyatékossággal élő személyek életen át tartó tanulását a 10/2006. (II.16.) OGY határozatban rögzített új Országos Fogyatékosügyi Program és annak végrehajtását segítő kétéves intézkedési tervek célozzák. A legutóbbi intézkedési tervet a Kormány a 1056/2012. (III.9.) számú határozatában fogadta el. Az intézkedések egy része az ENSZ Egyezménnyel és az új Országos Fogyatékosügyi Programmal összhangban a nemzetgazdasági miniszter elsődleges felelősségének megjelölésével, uniós források allokálásával, a fogyatékossággal élő és megváltozott munkaképességű fiatalok és felnőttek szakképzésének valamint foglalkoztatásának elősegítését célozza. A szakképzést érintő intézkedések többek között az iskolai rendszerű szakképzés dokumentumainak adoptálását, az integrációt segítő szaktanári továbbképzéseket, speciális felnőttképzési programok és tananyagok kidolgozását foglalják magukban.
A nemzetgazdasági miniszter véleménye szerint a fogyatékossággal élő személyek számára a munkaerőpiacra való bejutás és a foglalkoztathatóság szempontjából a foglalkoztatási célú rehabilitációnak van kiemelt jelentősége. Ezt a célt hivatott szolgálni a 2012 nyarán átalakult, a megváltozott munkaképességű személyek ellátási rendszere.7
A nemzetgazdasági miniszternek nincs tudomása olyan átfogó stratégiáról, amely kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek életen át tartó tanulását biztosító képzési rendszerről rendelkezne. A fogyatékossággal élő személyek képzési, oktatási rendszerére vonatkozó szabályokat, eljárásokat az egyes oktatás-képzési illetve foglalkoztatási rehabilitációval, valamint a társadalmi felzárkózással kapcsolatos ágazati jogszabályok tartalmazzák. Az iskolai rendszerű szakképzésben a speciális szakiskola és a készségfejlesztő speciális szakiskola foglalkozik kifejezetten a sajátos nevelési igényű tanulók nevelésével, oktatásával. A felnőttképzés terén pedig a társadalmi felzárkózásért felelős miniszter irányítása alatt álló Türr István Képző és Kutató Intézet (TKKI) kiemelt feladata a különböző hátrányos helyzetű rétegek, így a megváltozott munkaképességűek felzárkózásának elősegítése.
A fogyatékos személyeket célzó, átfogó nemzeti stratégia a minisztérium véleménye szerint az Új Országos Fogyatékosügyi Program. A Program bár nem kifejezetten a fogyatékos vagy a megváltozott munkaképességűek oktatásával, képzésével foglalkozik, e területek fejlesztésére vonatkozóan is tartalmaz intézkedéseket, amelyek végrehajtásának feladatai a szaktárcák, így többek között a Nemzetgazdasági Minisztérium felelősségének megjelölésével, határidők meghatározásával és források allokálásával középtávú intézkedési tervekben kerülnek meghatározásra.
A szociális, család- és ifjúságügyekért felelős államtitkár (Emberi Erőforrások Minisztériuma, a továbbiakban EMMI) válaszlevelében kifejtette, hogy a megváltozott munkaképességű álláskeresők, köztük a fogyatékossággal élők a rehabilitációs szolgáltatás bevezetése óta nagyon kis létszámban kapcsolódtak be képzésekbe; 2011-ben a képzési lehetőségek általános csökkenésével is indokolhatóan mindössze 1‚8%-uk vett részt valamilyen képzésen. Ennek részben oka az alacsony iskolai végzettségük (49% legfeljebb 8 általános, 18% érettségivel, vagy magasabb végzettséggel rendelkezik), továbbá a képző helyre történő eljutás objektív akadálya, illetve a megfelelő motiváció hiánya. Megváltozott munkaképességű emberek esetében a megfelelő képzési környezet, más hátrányos helyzetű csoportok esetében általában a szükséges kompenzációs környezet is hiányzik. A képzésben a szabályozás megfelelő volta ellenére alulreprezentáltak azok a munkaerőpiacon hátrányos helyzetben lévő rétegek, amelyeknek legnagyobb szüksége lenne a kompetenciák fejlesztésére8.
Az államtitkár kitért arra is, hogy a regionális képző központok – amelyek jelenleg a Türr István Képző és Kutató Intézethez tartoznak – 2003-tól a tantermekre is kiterjedően akadálymentesítettek. A központok a hátrányos helyzetű ügyfelek különféle csoportjainak eltérő tananyagokat fejlesztettek ki, sajátos felzárkóztató módszereket alkalmaznak, gyakorlatuk a személyes kompetenciák figyelembevétele szempontjából a felnőttképzési intézmények között élen jár.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójának álláspontja szerint a fogyatékossággal élő személyek számára az élethosszig tartó tanulás első szakasza az iskolai rendszerű képzés és szakképzés területén valósul meg. Magyarország jelentős lépéseket tett az elmúlt húsz évben a fogyatékos személyek szakképzése területén. A közoktatásról és iskolai rendszerű szakképzésről rendelkező jogszabályok külön iskolatípus állami működtetését írják elő. Az alapvető fogyatékossági típusok (tanulásban akadályozottak/enyhe értelmi fogyatékos tanulók; hallássérült tanulók; látássérült tanulók; mozgáskorlátozott tanulók) számára speciális szakiskolák állnak rendelkezésre, amelyekben az Országos Képzési Jegyzék (OKJ) szerinti szakképesítések oktatására nyílik lehetőség, vagy az egyéni adottságokhoz igazodva nem az OKJ szerinti szakképzés keretein belül betanítást igénylő munkakörökre való készítenek fel.
A főigazgató véleménye szerint minden esetben lehetősége van a szülőknek, diákoknak arra, hogy igény esetén integrált módon vegyenek részt a többségi szakképzésben. Tájékoztatása szerint az országban jelenleg a közoktatási rendszerben mintegy tízezer középiskolás korú fogyatékossággal élő diák tanul, és évente ebből mintegy 2500 fő szerez sikeresen szakképesítést. A speciális szakiskolai oktatás pozitív diszkriminációban részesül, hiszen a csoportlétszámok – fogyatékossági típustól függően – a többségi oktatás létszámának felével-harmadával folyik, valamint a tanulók egyéni adottságától függően a képzési idő is átlagosan egy tanévvel hosszabb.
Az élethosszig tartó tanulás második szakaszának tekinthető a fogyatékossággal élő személyek felnőttképzése, átképzése és minden egyes olyan képzés, amely munkavállalásukban, munkahelyük megtartásában segítheti őket. Mivel a fogyatékossággal élő személyek felnőttképzése speciális módszertani szaktudást igényel, indokolt a gyógypedagógusok, illetve az iskolai rendszerű képzésben e területen gyakorlatot szerzett szakmai oktatók nagyobb arányú bevonása. Ennek érdekében az Országos Fogyatékosügyi Program 2012-2013 évre vonatkozó intézkedési terve9 a következő feladatok megvalósításáról rendelkezik:
• fogyatékos és megváltozott munkaképességű személyek szakképzésének fejlesztése érdekében felnőttképzési programokba való bevonhatóság elemzése (felnőttképzést folytató intézmények nyomon követéses vizsgálata, kutatás, elemzés);
• fogyatékossággal élő felnőttek szakmai képzésbe való bevonhatóságát megalapozó előzetes képzési programok kidolgozása (szakmai képzéseket megelőző tanulási és egyéb kompetenciafejlesztés; 3-9 hónapos időtartamú képzések kidolgozása);
• fogyatékossággal élő felnőttek szakképzési programjainak kidolgozása és tananyagfejlesztés (lehetőség szerint a speciális szakiskolai intézményhálózat kapacitásainak bevonása a felnőttképzés rendszerébe);
• pedagógus-továbbképzés során nem gyógypedagógusok és szakmai oktatók felkészítése fogyatékos személyek felnőttképzésére, szakképzésére.
• az OKJ-ban szereplő szakképesítések, rész-szakképesítések kerettanterveinek, szakmai programjainak adaptálása fogyatékossággal élő és/vagy megváltozott munkaképességű felnőttek számára (különös tekintettel a gazdaság által igényelt hiányszakmákra).
A Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal (a továbbiakban: NRSZH) főigazgatója nem rendelkezik információval arra vonatkozóan, hogy létezik-e kidolgozott stratégia alapján működő, kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító képzési rendszer. Ismereteik szerint mind a képző intézmények, mind pedig a képzési programok lehetővé teszik a különböző fogyatékossággal élők speciális képzési igényeinek kielégítését, ugyanakkor jelenleg sajnos a munkáltatói igények, és a megváltozott munkaképességű személyek igényei, lehetőségei nem kapcsolódnak össze rendszerszerűen. A 2012. július 1-jétől bevezetett, a megváltozott munkaképességű személyek ellátásainak igényléséhez kapcsolódó új intézményrendszer, álláspontjuk szerint erre a problémára is megoldást kínál.
A Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közhasznú Nonprofit Kft. (továbbiakban: FSZK) kiemelte, hogy annak ellenére, hogy valamennyi felmérés, kutatás, adatgyűjtés megállapítja, hogy a fogyatékossággal élő személyek képzettségi szintje jelentősen elmarad a nem fogyatékos népesség képzettségi szintjétől, tudomásuk szerint nem létezik kidolgozott stratégia alapján működő, kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító képzési rendszer.
Az új Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) Ogy. határozat több vonatkozásban is érinti az oktatási, képzési rendszert, ám kifejezetten az élethosszig tartó képzéssel, továbbképzéssel nem foglalkozik. Bár a foglalkoztatási aktivitást kiemelten kezeli a Program, azonban a foglalkoztathatóságot erősítő, azt megalapozó képzési aktivitás kevésbé hangsúlyos. Az FSZK az alábbi beavatkozási pontokat határozta meg:
– A pedagógusképzés – ideértve a felnőttképzést is – integráns része legyen a fogyatékos gyermekek és felnőttek oktatására való felkészítés.
– Szükséges, hogy valamennyi képzési rendszerben – közoktatás, szakképzés, felsőoktatás, felnőttképzés – folytatódjék az integrált képzési formák elterjesztése, növekedjék a fogyatékos gyermekek sajátos neveléséhez, oktatásához és képzéséhez szükséges feltételekkel rendelkező oktatási és képzési intézmények száma.
– Biztosítani kell a fogyatékos emberek munkavállalását elősegítő képzésekhez, át- és továbbképzéséhez való hozzáférés lehetőségét.
A fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzésének – az FSZK szerint – alapfeltétele volna, hogy az általános pedagógus szakokon, illetve az élethosszig tartó tanulás vonatkozásában főként az andragógia (felnőttképzés, felnőttnevelés) szakon felkészítsék a hallgatókat a célcsoport speciális igényeire.
A Türr István Képző és Kutató Intézet (a továbbiakban: TKKI)10 főigazgatója a fogyatékossággal élők foglalkoztatási helyzetére vonatkozó vizsgálatom (AJB-2618/2012) során megküldött megkeresésemre adott válaszában megírta, hogy alapfeladatuk a hátrányos helyzetű emberek munkaerőpiaci helyzetének javítása. Az ehhez rendelkezésre álló fő erőforrásuk a munkaerőpiaci igényeknek megfelelő képzési programok szervezése, amelyekhez valamennyi szakmai területen biztosítják a megváltozott munkaképességű és fogyatékossággal élő emberek számára a hozzájutást. Amennyiben a képzési szakirányhoz szükséges foglalkozás-egészségügyi feltételeknek megfelelnek a hallgatók, a képzésbe kerülés lehetősége számos szakirányban lehetséges.
A TKKI – a jogelőd intézmények által létrehozott modellértékű jó gyakorlatokat megtartva – a 2011. július 1-i megalakulásától kezdve fejleszti tovább tevékenységét a képzési rehabilitáció területén is. A Székesfehérvári Igazgatóság Rehabilitációs Modellközpontjában alkalmazott program – amely a német rehabilitációs modellt adaptálva alakult ki, és 1996 óta folyamatosan alkalmazzák, fejlesztik – lényege:
• a megváltozott munkaképességű személyek felkészítése valamely szakma gyakorlására, elsajátítására, amely lehetővé teszi a nyílt munkaerőpiacon történő elhelyezkedésüket;
• az egyéni szükségletekhez igazodó differenciált szolgáltatások regionális és országos jelleggel ; munkaképesség fejlesztése a megmaradt képességekre építve;
• átképzés, mint az új kvalifikáció megszerzése.
A program alapszolgáltatásai között megtalálható a pályaorientációs képességfelmérés, a képességek kipróbálása, felzárkóztatás, képességfejlesztés, pszichés gondozás; a fogyatékosság elfogadása, a csökkent értékűség, a negatív életkép, önértékelési zavarok megszüntetése és pozitív személyiségjegyek kialakítása; az otthoni élettel kapcsolatos problémák kezelése (a szülőktől, gondozóktól való függő érzés felszámolása, az elszakadás lehetőségei; a túlféltés, korlátozás konfliktusai, a családon belüli szerep megtalálása, baráti, partneri kapcsolatok létesítése, nyitottság, nyitottá válás); a bentlakás segítése, önálló életvitelre történő felkészítés; munkavállalásra való felkészítése (olyan technikák elsajátítása, amelyekkel a munkaerő- piacon, ill. munkahelyen el tudják fogadtatni magukat, mint teljes értékű, egyenrangú feleket); szocializációs modellek megvalósítása (autonóm személyiséggé válás segítése, problémamegoldó készség fejlesztése, együttműködő és humanizált kapcsolatok kialakítása, az életvezetéshez szükséges készségek kialakítása, a családtagok felkészítése a megváltozott élethelyzet elfogadására); orvosi szolgáltatás, amelynek célja az egészségi állapot felmérése, megőrzése; utógondozás, tanácsadás: a képzést befejezők pályájának, beilleszkedésének figyelemmel kísérése, elősegítése. Szükség esetén tanácsadással, foglalkoztatók, célszervezetek, védett munkahelyek támogatása; speciális pályairányítás és tanácsadás.

2. A fogyatékossággal élő személyek képzésének támogatása
A nemzetgazdasági miniszter tájékoztatása szerint a Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP) végrehajtásakor cél az esélyegyenlőség biztosítása, így mind a munkaerőpiaci aktivitást, mind az alkalmazkodó képesség javítását elősegítő intézkedések során támogatást biztosítanak a fogyatékossággal élő személyek bevonására. Kifejezetten a megváltozott munkaképességű emberek rehabilitációját és foglalkoztatását segíti a TÁMOP 1.1.1-08/1-2008-0001 kiemelt projekt.11 A programba bevont 14.843 fő részére összesen 52.936 esetben nyújtottak munkaerőpiaci szolgáltatást, amelyek közül legnépszerűbbnek a célcsoport sajátosságaihoz igazodó rehabilitációs tanácsadás és mentori szolgáltatás bizonyultak.
A TÁMOP 1.4.1.-08/1 alternatív munkaerőpiaci programokat támogató konstrukció megvalósítása során a kedvezményezett szervezetek által bevont személyek 17,5% volt fogyatékossággal élő. A pályázati konstrukció 1,8 milliárd forintot fordított 1421 fő munkaerőpiaci integrációjára. 
A TÁMOP 1.4.3. innovatív, kísérleti foglalkoztatási programokat támogató beavatkozás során munkaerőpiaci integrációt segítő szervezetek új módszereket fejleszthetnek, adaptálhatnak fogyatékossággal élő személyek társadalmi, főleg munkaerőpiaci beilleszkedése céljából. A beavatkozás keretében három pályázati konstrukció jelent meg az ESZA (Európai Szociális Alap) források 2007-2013 programozási periódusában, összesen 11,2 milliárd forint támogatási kerettel. 
A fogyatékossággal élők társadalmi, munkaerőpiaci integrációjának elősegítése szempontjából fontos beavatkozásnak tekinthető ezen kívül a 2012 márciusában befejeződött TÁMOP 1.4.2. kiemelt projekt, amely 1,4 milliárd forinttal támogatta a mozgássérült emberek segédeszköz műhelyeinek regionális szintű bővítését, a műhelyhálózat kialakítását.
A miniszter tájékoztatott arról is, hogy az Új Széchenyi Terv vállalkozásfejlesztési programjához kapcsolódó 1,5 Mrd forint keretösszegű pályázati konstrukció a megváltozott munkaképességű személyek munkaerőpiaci integrációját, átlagos foglalkoztatási színvonalának növelését, integrált munkavégzésének előmozdítását célozza. A pályázaton keresztül olyan munkahelyi körülmények megteremtését és szolgáltatások bevezetését támogatják a magyar vállalkozások körében, amelyek javítják a megváltozott munkaképességű személyek hatékony munkavégzésének esélyeit, munkahelyi integrációjukat. A konstrukció keretében támogatható tevékenységek köre így kiterjed a megváltozott munkaképességű munkavállalók munkakörülményeire, a minőségi munkavégzés feltételeinek megteremtését célzó eszközök beszerzésére, a munkakörülmények javítását célzó infrastrukturális és ingatlan beruházásra, átalakításra, akadálymentesítésre. Magában foglalja továbbá a távmunkával kapcsolatos információ technológiai fejlesztést, a távmunka, a részmunka bevezetésének támogatását, munkaköri betanító képzés segítését, valamint tanácsadás és érzékenyítő tréning igénybevételének lehetőségét is.
A szociális, család- és ifjúságügyekért felelős államtitkár (EMMI) megerősítette, hogy a képzésre nagyobb számban a munkaerő piaci programokban, így a TÁMOP 1.1.1 program keretében nyílt lehetőség, ahol 5594 fő képzésére került sor. A program keretében informatikai képzésben, vállalkozói ismereteket és készségeket fejlesztő képzésben, valamint betanító képzésben, meghatározott feladatkör ellátáshoz felkészítő képzésben történő részvétel is támogatható.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója kérdésemre azt válaszolta, hogy a fogyatékos emberek képzését önálló támogatási eszköz nem segíti, segítő személy (asszisztens, mentor) alkalmazására a képzés díja nem nyújt fedezetet, erre ezért csak programok keretében nyílik lehetőség. Az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtási intézkedéseiről szóló 1056/2012. (III.9.) Korm. határozatban rögzített feladatok tervezése és megvalósulása a TÁMOP 2.2.1 projekt II. szakaszában fognak megvalósulni.
A NRSZH főigazgatója is megerősítette, hogy a TÁMOP -1.1.1/08. „Megváltozott munkaképességű emberek rehabilitációjának és foglalkoztatásának elősegítése” című programban a résztvevő 15.072 fő megváltozott munkaképességű személyből 6005 fő vett részt valamilyen képzésben.
A Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézet (EMMI családpolitika, szociálpolitika, gyermekvédelem, ifjúságpolitika, esélyegyenlőség és drogmegelőzés ágazati irányítását segítő és támogató háttérintézménye) igazgatója az FSZK által meghirdetett „Térítésmentes jelnyelvi tolmácsszolgáltatás támogatása 2012. augusztus 1-jétől 2015. március 15-ig terjedő időszakra” című pályázati programot emelte ki.
A TKKI főigazgatója arról tájékoztatott, hogy 2009-ig a decentralizált foglalkoztatási alap rehabilitációs alaprésze biztosította a fogyatékossággal élők szakmai képzési rehabilitációjához szükséges forrásokat. A rehabilitációs alaprész megszűnésével kizárólag uniós pályázatok segítségével lehetett szervezni a célcsoport számára képzéseket, átképzéseket. A munkaerőpiaci szolgáltatások nyújtásához – például tanácsadás, mentorálás – szintén rendelkezésre álltak ezek a támogatások, de a TÁMOP 1.1.1. keretében az Intézet ezekre a forrásokra nem pályázhatott, a munkaügyi központokhoz benyújtott képzési ajánlatok alapján tudtak programokat szervezni.
2009-től kezdve szűkültek az erre a célra felhasználható állami és uniós források, uniós pályázatokon konzorciumi tagként, illetve külső szolgáltatóként vehetett részt az Intézet. A TÁMOP 2.4.2/8. jelű programban a TKKI-nak konzorciumi tagként sikerült olyan, a fogyatékossággal élő emberek foglalkoztatását elősegítő projektben részt venni, amely modell értékű volt. A program során kidolgozták a piaci és a nonprofit szervezetek közötti együttműködés módszertanát, mindemellett fontos kiemelni, hogy az Intézet közreműködésével a programba bevont emberek 30%-a integrált foglalkoztatásba került.
Az Intézetben folyó szakmai programok finanszírozása tehát döntően pályázati forrásból történik.
A FSZK az általa lebonyolított TÁMOP 5.4.5., ”A fizikai és infó-kommunikációs akadálymentesítés szakmai hátterének kialakítása” című kiemelt projekt keretében 75 képzési programot dolgozott ki, amelynek célja a fogyatékos emberekkel kapcsolatos tudástartalmak minél szélesebb körben, minél több szakterületen való beépülése a képzési anyagokba, rendszerekbe. A képzések szerevezői, lebonyolítói saját képzőintézményük profiljához igazodó képzéseket találhatnak az összeállított képzési katalógusban. A képzési katalógusban külön képzési modulokat dolgoztak ki a felnőttoktatás12, illetve a felnőttképzés13 területén.
A projekt korábbi szakaszában 165 főt készítettek fel a kifejlesztett képzési programok oktatására. Egy jelenleg zajló projekt keretében további 50 fő képzését tervezik, hogy a TÁMOP 5.4.6. (A fizikai és infó-kommunikációs akadálymentesítés szakmai tudásának elterjesztése és hozzáférhető szolgáltatások fejlesztése) pályázat keretében meghirdetett képzési listán szereplő minden képzési programhoz rendelkezésre álljon a megfelelő számú felkészült oktató.
Az FSZK ügyvezető igazgatója kiemelte, hogy sajnálatos módon nincs tudomásuk a TKKI fogyatékossággal élő személyek számára hirdetett képzéseiről, tevékenységéről. 
A kérdés kapcsán az FSZK hangsúlyozta a felnőttképzési normatív támogatás jelentőségét, amelyet akkreditált felnőttképzési intézmények igényelhetnek fogyatékossággal élő személyek felnőttképzésének finanszírozására. A támogatás a fogyatékossággal élő felnőtt általános, nyelvi, valamint szakmai képzésének támogatására, továbbá az Országos Képzési Jegyzékben (OKJ) szereplő szakképesítés megszerzésére irányuló szakmai képzés esetén a – külön jogszabályban meghatározott – vizsga- és vizsgáztatási díjra igényelhető. Így a képzés a képzésben részt vevő számára díjmentes. A képzésben részt vevő fogyatékossággal élő felnőttől díj – a nyelvi képzéshez szükséges tankönyv és a pótvizsga(ák) díjának kivételével – nem kérhető. Az FSZK információi szerint e képzési támogatás a bevezetésekor igen népszerű volt, azonban a jelenlegi finanszírozásról, a támogatást igénylő képző intézményekről, a képzésbe vont fogyatékos személyek számáról nem rendelkeznek információval.
Az Autisták Országos Szövetségének (a továbbiakban: AOSZ) elnöke a megkeresésemre adott válaszában kiemelte, hogy sajnos nincs tudomásuk olyan országos képzési, továbbképzési rendszerről, amely a fogyatékossággal élők élethosszig tartó tanulását tűzte volna ki célul. Egyetlen olyan megváltozott munkaképességű személyeket érintő modellprogramról hallottak, amelyben a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerőpiaci esélyeinek növelése fogalmazódott meg célként, de az ebben résztvevő védett foglalkoztatók jellemzően nem az autizmussal élőket alkalmazzák, így az autista emberek számára ez a program nem nyújt gyakorlati segítséget.14 A Szövetség munkatársainak tudomása szerint a TÁMOP 1.1.1. program biztosíthat lehetőséget a rehabilitálható, nyílt munkaerőpiacon jó eséllyel elhelyezhető megváltozott munkaképességű emberek képzésbe való bevonására, a program azonban nem nyújt autizmus specifikus segítséget. Nagy örömükre szolgált az, hogy 2011-ben kidolgozásra került az autizmus specifikus támogatott foglalkoztatás (ATF)15 módszertana, amely hatékony támogatást nyújthat a nyílt munkaerőpiacon történő foglalkoztatás előkészítésében, ugyanakkor a már több éve működő egyéb alternatív munkaerőpiaci szolgáltatásokhoz16 képest ennek működtetésére nem áll rendelkezésre forrás. Finanszírozás hiányában pedig nem várható a módszer alkalmazásának széleskörű elterjedése.
A Szövetség munkatársai munkaerőpiaci szolgáltatást, képzést az érintettek részére nem nyújtanak, erre külön forrással nem rendelkeznek, azonban kapcsolatban állnak olyan egyéb szervezetekkel, akikkel munkavállaláshoz kapcsolódó kérdésekben együttműködnek.17 Ezen felül érdekvédelmi tevékenységük során minden alkalmat kihasználnak, hogy jelezzék a döntéshozók felé észrevételeiket, javaslataikat. Az oktatáshoz kapcsolódóan jellemzően a jogszabályok módosítása, megalkotása során készített tervezetek véleményezésében kéri segítségüket az illetékes tárca.
A Siketek és Nagyothallók Országos Szövetségének (a továbbiakban: SINOSZ) ügyvezető igazgatója arról tájékoztatott, hogy az általuk képviselt fogyatékossági típusba tartozó személyek esetében fogyatékosság-specifikus képzési és továbbképzési stratégiáról nincs tudomásuk. Ugyanakkor tapasztalják, hogy TÁMOP projektek indultak és indulnak főleg a depressziós térségekben, amelyek a siketek és nagyothallók munkaerőpiaci felzárkózását célozzák, azonban nem feltétlenül a piacképes szakmák megszerzését támogatják, hanem inkább az érintett személyeknek a munka világába való (re)integrálódását segítik elő.
A SINOSZ jelenleg az éves állami támogatása terhére valósítja meg a hallássérült (nagyothalló és siket) tagok álláskeresési tevékenységének szakmai támogatását (önéletrajzírásban való segítségnyújtás, álláskereséséi ismeretek nyújtása, szervezeti egységeinkben zajló előadások szervezése). A hallássérült munkavállalók foglalkoztatását és az általuk történő munkatapasztalatok megszerzését az illetékes munkaügyi központtal kötött támogatási szerződés keretében bértámogatási rendszerben oldják meg. Jelenleg a fent megemlített forrásokon kívül egyéb forrás nem áll a rendelkezésükre.
A Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek Országos Szövetségének (a továbbiakban: MEOSZ) elnöke álláspontja szerint a fogyatékossággal élő személyek képzésére, illetve élethosszig tartó továbbképzésére jelenleg sem támogatási rendszer, sem koncepció nem létezik. A MEOSZ ugyan előterjesztett a kormány felé egy szakképzési javaslatot, erre azonban érdemi reakció nem érkezett.18 Az elnök válaszlevelében arra is kitért, hogy az egykori munkaügyi minisztérium felügyelete alatt 3 Mrd forint körüli összeg állt a MEOSZ rendelkezésére a fogyatékos személyek oktatásának támogatására, amely évekkel ezelőtt teljesen megszűnt. A MEOSZ 2012-es költségvetéséből az illetékes minisztérium 11 millió forintot zárolt, ezért 2012 szeptemberétől még az eddig teljesen saját forrásból indított képzéseiket sem tudják folytatni. Egyéb forrás már 4-5 éve nem áll a rendelkezésükre, és uniós forrásokra sem írtak ki négy éve pályázatot.
A Magyar Vakok és Gyengénlátók Országos Szövetségének (a továbbiakban: MVGYOSZ) elnöke megírta, hogy nincs tudomásuk kidolgozott stratégia alapján működő, kifejezetten a látási fogyatékosok élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító képzési rendszerről. Egyes egyesületeknél, illetve a rehabilitációs központokban rendszeresen folyik informatikai, internethasználattal kapcsolatos klubfoglalkozás, amelynek időtartama az egyéni képességek figyelembe vételével különböző, továbbá folyamatosan biztosítanak Braille írás-olvasás képzést is. A jelenlegi szabályozás gyakorlati megvalósulása kevésbé segíti a látási fogyatékosok munkaerőpiacon való elhelyezkedését segítő képzéseket, mivel nagyon kevés munkáltató jelzi igényét, hogy szeretne fogyatékosokat alkalmazni, ezért igazán képzések sem indulnak.
A Vakok és Gyengénlátók Szabolcs-Szatmár Bereg Megyei Egyesülete is megerősítette, hogy nem létezik egységes, kidolgozott stratégia alapján működő képzési rendszer. A 2003-ban Nyíregyházán a Magyar Iparszövetség Oktatási Központja több olyan képzést szervezett, amellyel elősegítette a megyében élő fogyatékos személyek, főleg a látássérültek képzését, oktatását az emberek egyéni szükségleteinek megfelelően. Ezek a képzések részei voltak az élethosszig tartó tanulás folyamatának, hiszen az érintettek kb. öt éven át ingyenesen tanulhattak Szabolcs megyében ez által a látássérültek elsajátíthattak frissítő masszőr, talpmasszőr szakmákat, részt vehettek ECDL oktatáson, és tanulhattak angol nyelvet is. A képzések költségeit a képzőközpont fedezte, a tanulni vágyó látássérültek ingyenesen kapták meg a tananyagot abban a formában, ahogy szükségletük megkívánta: nagybetűs sík írásban, Braille írásban, hangzó formában.
Jelenleg semmilyen központi forrás nem biztosított a látássérültek felnőttképzésére, oktatására. Kevesen vesznek részt OKJ-s képzéseken, egyrészt a magas költségek miatt, másrészt mert nem látják a majdani elhelyezkedés lehetőségét. A képzőközpontok részéről hiányzik a szakmaiság, a speciális oktatási segédeszközök, mint például a képernyőolvasó szoftverrel ellátott számítógép, diktafon. Vidéken a látássérült emberek foglalkoztatásával, munkába segítésével a rehabilitációs központokon belül működő foglalkozási rehabilitációs központokban foglalkoznak, így Szabolcs megyében ezt a feladatot a Fehér Bot alapítvány látja el.
A Salva Vita Alapítvány ügyvezető igazgatója megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy tudomása szerint nem létezik az országban kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító képzési rendszer. Mivel az Alapítvány közel 20 éve elsősorban az értelmi sérült, illetve autizmussal élő emberek számára nyújt szolgáltatásokat, e fogyatékossági csoporthoz tartozók körülményeiről és nehézségeiről tudott elsősorban tájékoztatni.
A tanulásban akadályozott, illetve értelmileg akadályozott fiatalok többségükben speciális általános iskolákban, speciális szakiskolákban, valamint készségfejlesztő speciális szakiskolákban végzik tanulmányaikat, ahol jellemzően nem feltétlenül piacképes szakmákat tanulnak, és legfeljebb 24 éves korukig maradhatnak. Ezt követően speciális képzési rendszer vagy akár program (például felnőttképzés keretében) számukra nem létezik, eltekintve 1-1 szórványos, jellemzően civil szervezetek által megvalósított egyedi, alkalomszerű képzési programtól. 
Az Alapítvány tudomása szerint a más fogyatékossággal élő csoportok számára sem létezik speciálisan az ő számukra kidolgozott képzési rendszer, vagy akár képzési programok. Az Alapítvány munkatársai a „mainstream” képzési programokba19 kapcsolódhatnak be, ami nem okozna gondot, amennyiben minden szükséges segítség (például segédeszköz, segédanyag, esetenként segítő személyzet) a rendelkezésükre állna ahhoz, hogy ezekhez a képzési programokat megvalósíthassák. Információik szerint sem a speciális képzési programoknak, sem a „mainstream” programokhoz való támogatott hozzáférésnek nincs rendszerszerű támogatása, ez eseti módon, elsősorban uniós pályázatok keretében valósul meg, amelyek természetüknél fogva nem tervezhetők és nem fenntarthatók hosszú távon. A fogyatékossággal élő személyek számára ma nehezen hozzáférhető a felnőttképzési rendszer, mivel az nem veszi figyelembe a különböző fogyatékossági csoportokba tartozók eltérő képzési szükségleteit. Ez a fő oka annak, hogy a fogyatékossággal élők oly csekély mértékben vesznek részt felnőttképzési programokban. 
Az AOSZ elnöke egyetlen olyan megváltozott munkaképességű személyeket érintő modellprogramot nevesített20, amelyben a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerőpiaci esélyeinek növelését fogalmazták meg célként, de az ebben résztvevő védett foglalkoztatók jellemzően nem az autizmussal élőket alkalmazzák, így az autista emberek számára ez a program nem nyújt gyakorlati segítséget.
Tudomásuk szerint ezen felül a TÁMOP 1.1.1. program biztosíthat lehetőséget a rehabilitálható, nyílt munkaerőpiacon jó eséllyel elhelyezhető megváltozott munkaképességű emberek képzésbe való bevonására, a program azonban nem nyújt autizmus specifikus segítséget. 

3. A képzési rendszer
3.1. Akkreditáció és nyilvántartás
A nemzetgazdasági miniszter tudomása szerint nincs egységes adatbázis a fogyatékossággal élők képzését biztosító intézmények vonatkozásában. A felnőttképzést folytató intézmények egységes, jogszabályi alapokon nyugvó nyilvántartása a felnőttképzésről szóló 2001. évi CI. törvény (a továbbiakban: Fktv.) alapján valósul meg. Az Fktv. alapján a felnőttképzést folytató intézmények jegyzéke nyilvános, az a Nemzeti Munkaügyi Hivatal honlapjáról szabadon elérhető.21
A felnőttképzési nyilvántartás alapja az, hogy a felnőttképzési tevékenység folytatására irányuló szándékot a felnőttképzést folytató intézmény az illetékes munkaügyi központnak köteles bejelenteni, a bejelentést tevőkről pedig a munkaügyi központ nyilvántartást vezet. A nyilvántartásban a tevékenységre vonatkozó adatok arról adnak tájékoztatást, hogy adott felnőttképzést folyató intézménynek a bejelentett tevékenység folytatására irányuló szándéka van. Ez azonban nem jelenti feltétlenül azt, hogy a felnőttképzést folytató intézmény a gyakorlatban folytatja is a bejelentett felnőttképzési tevékenységet, vagy ténylegesen nyújtja a képzéshez kapcsolódó szolgáltatást. Adott felnőttképzést folytató intézmény vonatkozásában tehát a fogyatékossággal élők képzése akkor tekinthető biztosítottnak, ha a képző intézmény nemcsak bejelenti, hanem az Fktv. előírásainak megfelelően folytatja is a fogyatékossággal élők képzésével kapcsolatos tevékenységét, a bejelentésben, nyilvántartásban szereplő adatok pedig megfelelnek a valóságnak.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója arról tájékoztatott, hogy az akkreditációs eljárás és követelményrendszer részletes szabályairól szóló 24/2004. (VI. 22.) FMM rendelet szerint a fogyatékos felnőttek képzése esetén az intézménynek biztosítania kell a képzés célcsoportjának megfelelő személyi és tárgyi feltételeket. A képzési programban rögzített feltételeket a képző intézménynek teljesítenie kell, amelyet az intézményakkreditációs ellenőrzés során a FAT (Felnőttképzési Akkreditációs Testület) vizsgál.
A főigazgató kitért arra is, hogy a felnőttképzési adatbázisokban (pl. OSAP) jelenleg nincs fogyatékosság szerinti specifikált nyilvántartás. A szakképzés-irányítás elvi döntései alapján a felnőttképzés rendszerében kedvező változások várhatók az akkreditációs és intézmény-nyilvántartási rendszerekben. Ennek megfelelően a jövőben minden felnőttképzési intézmény képzési programkínálatán kívül a képzések indításának időpontja, és egyéb részletes adatok is központi nyilvántartásba kerülnek.
Az egységes adatbázis kialakításával kapcsolatban az FSZK ügyvezetője hangsúlyozta, hogy információik szerint nincs ilyen adatbázis, azonban meglátásuk szerint nagyon hasznos volna a kialakítása. Éppen ezért, a TÁMOP-5.3.S-1 1/A1-2012-0001 kiemelt projekt megvalósítása kapcsán az FSZK tervezi egy felnőttképzési adatbázis kialakítását, amely segítséget jelenthet a fogyatékos személyek számára. E tevékenység megvalósítása tervezési fázisban tart, a tervezett adatbázis legkésőbb a projekt végéig (2014. április) elkészül.
Az iskolai rendszerű továbbképzés adatait az ún. KIR statisztikai rendszer biztosítja, amely jogszabályi kötelezettség alapján évente részletes adatszolgáltatást ír elő a képző intézmények számára, amelyet az adatgazda, az Emberi Erőforrások Minisztériuma kezel, így az adatok igény szerinti bontásban elérhetőek a tervezés és megvalósítás számára.

3.2. A képzési jegyzék
A nemzetgazdasági miniszter tájékoztatása szerint az egyes felnőttképzést folytató intézmények képzési kínálatát alapvetően a piaci viszonyok határozzák meg. Kivételt képez ez alól, ha a képzés uniós vagy hazai támogatással valósul meg, mert ekkor az akkreditált felnőttképzést folytató intézménynek a támogatott képzések kínálatának, tartamának kialakításában, költségeinek kalkulálásában a támogatási konstrukció szerinti követelményeknek is meg kell felelnie.
A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991.évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.) és annak végrehajtási rendelete, a 6/1996. (Vll.16.) MüM rendelet 5. §-a a munkaügyi központ feladataként határozza meg a képzési jegyzék összeállítását. A rendelet alapján a megyei és fővárosi kormányhivatal munkaügyi központja minden évben meghatározza és nyilvánosságra hozza azokat a képzési irányokat, amelyekhez tartozó képzésben történő részvételhez mérlegelési jogkörében támogatást nyújt. A munkaügyi központ döntését megelőzően a bejelentett munkaerőigényeket, a foglalkoztatás szerkezetében bekövetkezett változásokat, a munkaerőpiaci előrejelzéseket veszi figyelembe. E szempontok alapján azokat a képzési irányokat kell kiválasztaniuk, amelyekhez tartozó képzéseket elvégzett személyek várhatóan a legnagyobb arányban helyezkednek el a munkaerőpiacon. A támogatható képzések köre nem terjedhet ki az egyetemi, főiskolai továbbtanulásra felkészítő képzésre, valamint olyan iskolarendszerű képzésre, amelyre az éves költségvetési törvény normatív állami hozzájárulást állapít meg. A nyelvi képzések vonatkozásában az a képzés, amely nem államilag elismert nyelvvizsga megszerzésére irányul csak akkor kerülhet fel a támogatható képzések listájára, ha az a rendeletben meghatározott szakmai vagy hatósági képzések valamelyikének részeként valósul meg.
A képzésekre vonatkozó további jogszabályi előírás, hogy azok költségei nem haladhatják meg a Nemzetgazdasági Minisztérium által a Munkaügyi Közlönyben közzétett költségnormák kereteit.22
A képzési irányok meghatározása és a képzési jegyzék összeállítása során a jogszabályok alapján kialakított képzési szakmai eljárásrend is meghatározó, amelyeket figyelembe véve a munkaügyi központ eljárása az alábbi rendet követi:
1. A munkaügyi központ a tárgyévre vonatkozó foglalkoztatáspolitikai célok alapján meghatározza a képzési eszközrendszer működtetésének prioritásait, irányelveit.
2. A meghatározott célok megvalósítása érdekében készíti elő éves képzési tervének összeállítását. A keresletvezérelt képzési rendszer működtetése érdekében meghatározza azokat a képzési irányokat, amelyekre képzést kíván szervezni. A képzési irányok meghatározásánál legfontosabb információ a területi munkaerőpiacot ismerő kirendeltségek javaslata, a munkaadók bejelentése, illetve a munkaügyi szervezet által feltárt munkaerő-igények, a gazdasági érdekvédelmi szervezetektől kért munkaerőpiaci információk és foglalkoztatási szándékok, valamint a területfejlesztéssel foglalkozó szervezetek térségre vonatkozó beruházási információi. A jelzett információkat kiegészíti a munkaügyi szervezet központi szervezeti egységének információs bázisa (a prognózis értékelhető tapasztalatai, a Befektetés Ösztönzési Osztály által nyújtott információk). A képzési irányok tervezésénél további kiinduló alapot jelent a korábban szervezett képzési programok követésvizsgálati eredménye, illetve a kirendeltségek konkrét adatai és információi a képzési programot elvégzett résztvevők elhelyezkedéséről (a lebonyolított közvetítések, elhelyezkedett álláskeresők visszajelzései alapján).
A munkaerőpiaci folyamatok figyelembevételével a munkaügyi központ a tervezési és érdekegyeztetési rendszerébe építve elkészíti az éves képzési tervet. A képzési tervet a munkaügyi központ igazgatója hagyja jóvá.
A képzési terv megvalósításához ajánlattételre hívja fel a szakképzést folytató felnőttképzéssel foglalkozó intézményeket. Ajánlati felhívást a munkaügyi központ a képzési terv elkészítését követően és az év folyamán bármikor szükség szerint közzé tehet. Az ajánlattételi felhívásra beérkezett ajánlatokat a bírálati szempontrendszer alapján elbírálja. Az elbírált ajánlatok alapján a munkaügyi központ összeállítja a képzési jegyzéket, amely tartalmazza mindazon képző intézmény képzési programját, amely megfelel a jogszabályi és az ajánlattételi felhívásban rögzített feltételeknek. A képzési listán a munkaügyi központ döntése alapján megkülönböztethetőek az ajánlott és elfogadott státuszú képzések.
Amennyiben év közben nyilvánvalóvá válik, hogy a korábbi képzési irányoktól eltérő képzési programok támogatása is indokolt, avagy a megjelölt irányok további támogatása már nem fejti ki kedvező munkaerőpiaci hatását, a jegyzék ennek megfelelően módosítható, így a munkaügyi központ a jegyzéket év közben is változtathatja.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójának tájékoztatása szerint a tervezett fejlesztések során az NMH kiemelt figyelmet fog arra fordítani, hogy a hátrányos helyzetűek, köztük a megváltozott munkaképességűek és fogyatékossággal élő személyek képzései könnyen kereshetők, elérhetőek legyenek, megfelelő egyéb nyilvános tájékoztatási tartalommal.
A közoktatási rendszerben zajló szakképesítések esetében a Regionális Fejlesztési és Képzési Bizottságok (RFKB) döntései alapján jelölték ki a gazdaság által igényelt ún. hiány-szakképesítéseket, valamint szintén a Testület döntései/javaslatai alapján határozták meg minden évben az iskolai rendszerű szakképesítésben indítható képzéseket. A szakképzésről szóló 2001. évi CLXXXVII. törvény alapján az RFKB-k feladatait hasonló logikával Megyei Fejlesztési és Képzési Bizottságok vették át 2012. október 1-jétől azzal a kiegészítéssel, hogy a támogatott szakképesítések esetében a 2013/2014. tanévtől fenntartónként, intézményenként határozzák meg a felvételi keretszámokat is; e javaslatok a – államilag támogatott – felnőttképzési tevékenységekre nézve is irányadók lesznek.

3.3. A képzési rendszer hozzáférhetősége és az egyéni szükségletekhez igazodó intézkedések
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója kiemelte, hogy a fogyatékossággal élő felnőttek képzésének az integrált foglalkoztatást, illetve az életre való felkészítést kell szolgálnia. A képzéseknek integrált körülmények között, a megfelelő környezeti és kommunikációs feltételek biztosításával kell megvalósulniuk, szükség esetén az előrehaladást segítő személy közreműködésével, azonos módon, mint a közoktatásban és a felsőoktatásban.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója hangsúlyozta, hogy a fogyatékos személyek munkaerőpiacra való felkészítése már az iskolai rendszerű szakképzésben is lényeges elemmé vált az elmúlt évtizedben.23 Az oktatásból a foglalkoztatásba való átmenet támogatását segítette, hogy az FSZK projektjeinek keretében a speciális szakiskolák munkaerőpiaci támogatást nyújthattak végzős diákjaiknak.24
Az iskolai rendszerű szakképzésben a fogyatékossági típusok szerinti differenciált képzés mind oktatásszervezési, mind módszertani szempontból biztosított, de növekvő az igény az integrált képzésben való részvételre. Tanulásban akadályozott tanulók számára mind integrált, mind szegregált módon lehetőség van szakképzésre, más fogyatékossági típusokban általában egy-egy országos hatáskörű intézmény látja el a képzési feladatokat kollégiumi szolgáltatás mellett. A Nemzeti Munkaügyi Hivatal jogelődjében, a Nemzeti Szakképzési és Felnőttképzési Intézetben, korábban minden igényelt szakképesítés adaptált tantervei elkészültek, és ez a gyakorlat a jövőben is várható.
A felnőttképzés vonatkozásában a főigazgató elmondta, hogy a munkaerőpiaci képzés rendszere kizárólag foglalkoztatási célzatú képzési programokat támogathat, és a cél az elhelyezkedés, ezért a foglalkoztatás biztonsága és garanciája a képzést követően ennél a célcsoportnál is létfontosságú. Amennyiben a foglalkoztatók részéről biztosított a fogadókészség, a konkrét munkahely/ek a képzéssel kapcsolatos speciális követelményeket megfogalmazzák, a speciális szakmai feltételeknek a programok és a képző intézmények is megfeleltethetőek lesznek. Jelenleg a felnőttképző szervezeteknek valószínűleg csak kis része rendelkezik megfelelő szakmai tapasztalattal a fogyatékos személyek képzéséről, de a szélesebb körű kapacitások kiépítésében érdemes a közoktatási tapasztalatokat figyelembe venni.
A munkaügyi központok általános eszközeik keretében is differenciált szolgáltatást (pl. állásbörze, rehabilitációs tanácsadás, munkaközvetítés, monitorozás) nyújtanak megváltozott munkaképességű ügyfeleiknek.
A tanácsadás formái között összetett tanácsadásként működik a rehabilitációs tanácsadás, ami az egyéni szükségletek szerint differenciált. A munkaközvetítés utánkövetésére, a támogatott állások esetében monitorozás keretében, a TÁMOP 1.1.1 esetében a program eredményességének megállapítására kutatások keretében kerül sor, amelyek során célcsoport szerinti elemzést is végeznek.
Arra a kérdésemre, hogy működik-e és milyen hatékonysággal a rehabilitációs mentor hálózat az országban a főigazgató megírta, hogy a rehabilitációs mentor feladatkörét a rehabilitációs járadék bevezetésekor a komplex rehabilitációról szóló 327/2007. (XII.) Korm. rendelet vezette be, amelynek működtetéséhez szükséges forrást a TÁMOP 1.1.1 program biztosította, ahol a mentorszolgáltatást a szükséges esetekben alkalmazták. A program 35 főre engedélyezett 1 fő mentort. A kapacitást a munkaügyi központok a 30/2000. (IX.15.) GM rendelet alapján alkalmazott mentorokkal egészítették ki.
Rehabilitációs mentort a megváltozott munkaképességű emberekkel foglalkozó, humán szolgáltatást nyújtó közbeszerzési eljárásban kiválasztott civil szervezetek munkatársai nyújtottak.
A főigazgató álláspontja szerint nagyon fontos lenne, hogy mind a képzés során, mind a munkahelyi beilleszkedéshez általános lehetőség legyen segítő személy igénybevételére. Megfontolandó, hogy a súlyosan fogyatékos emberek számára a munkahelyi segítő alkalmazása saját jogán legyen lehetséges, támogatási eszközök ezt segítsék elő, mivel minél hosszabb az inaktivitás ideje, annál nehezebb a fogyatékos ember elhelyezkedése.
További nehézséget okoz a megváltozott munkaképességű emberek képzési irányának meghatározásában, illetve munkaköri alkalmasságának megállapításában, hogy a FEOR 08 munkaköri leírásaihoz nincs egészségügyi követelmény meghatározás, ahogy az 1993. évi változathoz elkészült 1998-ban.
A főigazgató véleménye szerint a fogyatékos személyek munkahelyi integrációját akadályozó tényezők között kiemelt helyen szerepel az információ hiány, ezért fontosnak tartja egy „interaktív” hálózat létrehozását, amelyben tanácsadóként részt vesznek foglalkozás-egészségügyi orvosok, szociális munkások, pszichológusok, gyógypedagógusok. A hálózat feladatai közé tartozna a területen dolgozó foglalkozás-egészségügyi orvosok, a fogyatékos munkavállalók, a munkáltatók, a szakképző intézmények segítése információ cserében, adatbázis hozzáférésben, integráció előkészítésben.
Az FSZK ügyvezető igazgatója válaszában hangsúlyozta, hogy a képző intézmények többsége alapvetően nyitott a fogyatékossággal élő személyekre, de a képzésekhez való egyenlő esélyű hozzáférés gyakran nem biztosított. A nagyobb képző intézmények részben akadálymentesítettek, így a mozgássérült személyek számára talán nyitottabbak a lehetőségek. Információik szerint azonban más fogyatékossági csoportba tartozó személyek hozzáférése a képzésekhez infokommunikációs akadályok, illetve módszertani kérdések megoldatlansága miatt nehézkes vagy megoldhatatlan. 

3.4. Képzésekkel kapcsolatos anomáliák és jó gyakorlatok
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójának álláspontja szerint az Flt. – a rehabilitációs ellátás kivételével – a megváltozott munkaképességet nem tekinti képzési támogatásra jogosító önálló jogcímnek. Az alacsony képzettség, a pályakezdő státusz, vagy az életkor alapján azonban a megváltozott munkaképességűek képzése is támogatható.
A támogatott felnőttképzési lehetőségeket az álláskeresők esetében a 6/1996. (VII. 16.) MÜM rendelet 1-9. §-a szabályozza. A szakképzés során a gyakorló hely akadálymentesítésének költsége a képzési költségek keretében megtéríthető, mindez az elméleti képzés helyszínére nem vonatkozik. A megváltozott munkaképességű álláskeresők képzésben való részvétele – ennek 1999 óta tartó statisztikai megfigyelése alapján – alacsony, 3-4%‚ a 6%-ot még sosem haladta meg. Ennek oka az átlagosan alacsony iskolai végzettség, az ebből adódó gyengébb tanulási képesség, a képzőhelyeken az akadálymentesítés hiánya, és a számukra felajánlható munkakörök alacsony kvalifikációs szintje. Nagyobb létszám képzésére munkaerőpiaci programok keretében kerül sor.
A komplex, személyre szabott rehabilitáció rendszerének legtöbb eleme jelenleg az EMMI hatáskörébe tartozik (gyógyító-megelőző ellátás, gyógyszer, gyógyászati segédeszköz, minősítés, szociális ellátás, minősítés, és a foglalkozási rehabilitáció szakmai irányítása). A rehabilitáció forrásai is ott állnak rendelkezésre. A foglalkoztatás és annak támogatását érintő szabályozás is az EMMI hatáskörébe tartozik.
A Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal főigazgatójának álláspontja szerint a fogyatékossággal élők integrált képzésének, foglalkoztatásának akadályai közül az egyik legjelentősebb a fogyatékossággal élőkkel szembeni előítéletek, stigmák jelenléte, amely mind a munkáltatók, mind a munkavállalók körében jelentős. Ennek csökkentése hosszú időt és széles körű társadalmi összefogást igényel. Véleményük szerint a pozitív változáshoz elengedhetetlen a fogyatékossággal élők jobb megismerése. 
Jelentős probléma az olyan foglalkoztatási rendszer hiánya, amelyben a gazdasági és a szociális szféra nem elkülönült rendszerenként, hanem minden szinten szimbiózisban funkcionál. Az ilyen összefonódás megvalósulása képes lenne eredményesen befolyásolni azokat a demográfiai és gazdasági kényszereket, ami a megváltozott munkaképesség miatt a munkából kiesők foglalkoztatását javíthatná. Az előítéletek, stigmák jelenléte mellett a méltányos adaptáció teljes vagy részleges hiánya is akadályt jelent, amely az alábbi problémákra vezethető vissza:
·	Nem megfelelő ütemben és formában történik a megváltozott munkaképességű munkavállaló elfogadtatása, betanítása.
·	Kevés vagy nincs lehetőség a munkafolyamatok betanítására és a különböző változatok begyakorlására.
·	Kevés vagy nincs lehetőség a feladatok kis lépésekre történő bontására, részletes, aprólékos ütemezésére, hogy a megváltozott munkaképesség munkavállaló könnyebben megtanulja.
·	Nincs idő a nehezebb mozzanatok ismételtetésére.
·	Nincs biztosítva a munkafelszerelés, illetve munkaruha.
·	Nem megfelelően biztosítja a munkaadó a munkaállomások újra szétosztását, a munkaeszközök, berendezések átrendezését.
·	A munkaidő módosítását nem igazítják a megváltozott munkaképesség munkavállaló szükségleteihez és képességeihez.
·	Nem megfelelő az „Egymást elfogadó viselkedés” modellezése.
A fogyatékossággal élők integrált képzésének, foglalkoztatásának akadályai közül a NRSZH főigazgatója kiemelte a munkahelyi gyakorlati programok hiányát, valamint jelezte, hogy a fogyatékossággal élő munkavállalók felkészítése a nyílt munkaerőpiaci munkavégzésre szintén nem megfelelő.
A főigazgató válaszlevelében kitért arra is, hogy a szociális foglalkoztatásban résztvevő szakmai szervezetek számára – 2011 óta folyamatosan, eddig összesen hét alkalommal – „Rehabilitációs műhely” címmel akkreditált képzést szerveztek, ahol a foglalkozási rehabilitáció és a szociális foglalkoztatás összehangolásáról gondolkodtak együtt a gyakorló szakemberekkel. E képzésen a fogyatékossággal élő személyek szociális, illetve nyílt munkapiaci foglalkoztatását végző intézmények és civil szervezetek szakemberei vettek részt.
Az Autisták Országos Szövetségének elnöke szerint nagyon ritka az, hogy egy oktatási intézmény 18 év felett is bent tartja a fiatalokat. A befogadó intézmények alacsony száma mellett – a szülői visszajelzések alapján – további problémát jelent, hogy a gyógypedagógiai tanterv alapján működő középfokú intézmények (speciális, illetve készségfejlesztő speciális szakiskolák) jelentős hányadában amennyiben vállalják az autista tanulók ellátását, azt szakmailag kifogásolható módon, az autizmus specifikus módszerek, eszközök használatának mellőzése mellett végzik. A speciális készségfejlesztő szakiskolák kifejezetten az értelmileg akadályozottak számára állnak rendelkezésre, hasonló intézményrendszer, amely autizmus specifikus segítséget nyújtana, nem működik az országban.
A nem megfelelő, vagy a hiányzó oktatási ellátás és a munkaerőpiaci felkészítés hiánya mellett az autizmussal élők foglalkoztatottságában is nagy lemaradást észlelnek az AOSZ munkatársai. Amennyiben az autizmussal élő fiatal kikerül az oktatási rendszerből és a szülők nem találnak számára szociális ellátást, a legtöbb esetben az egyik szülő munkáját feladva kénytelen otthon maradni gyermekével. Az ellátás nélkül maradt, négy fal közé beszorult fiatal korábban megszerzett képességei nagyon hamar leépülnek, amely súlyos problémákhoz vezet és tovább rontja a fiatalok amúgy sem kedvező munkaerőpiaci esélyeit. 
Az elnök kitért arra is, hogy a speciális iskolákban csökkentett tananyagot kell elsajátítaniuk az ott tanulóknak és az oktatás célja inkább a praktikus ismeretek átadása, az életre való felkészítés. A munkára való felkészítés azonban nem feltétlenül kap kellő hangsúlyt. Amennyiben van mód szakmatanulásra, jellemzően ennek nincs kimenete a munka világába. Bár létezik olyan program, amely pont ennek a hiányosságnak a kiküszöbölésére jött létre,25 a fókuszcsoportos26 beszélgetések résztvevői közül erről a lehetőségről senki nem hallott, és senki nem részesült a sikeres munkavállalást elősegítő olyan szolgáltatásban, mint p1. a pályaorientációs tanácsadás, munkaképesség felmérés, vagy munkapróba. A legjellemzőbb az, hogy a szülők – amennyiben a meglehetősen szűkös kínálat ellenére – találnak befogadó intézményt, örülnek, hogy hasznos elfoglaltságot találtak autista gyermekük számára és nem mérlegelik, hogy a megszerzett tudás, szakképesítés hasznos lesz-e a későbbiekben. A fókuszcsoportos beszélgetések alapján senki nem tudott megszerzett szakmájával elhelyezkedni a munkaerőpiacon.
Az FSZK ügyvezető igazgatója arról tájékoztatott, hogy fogyatékos személyek számára különféle – elsősorban szociális, elemi rehabilitációs, munkaerőpiaci – szolgáltatásokat nyújtó szervezetek, valamint a fogyatékos személyek érdekekeit képviselő szervezetek indítanak képzéseket, amelyeket a velük kapcsolatban álló személyek számára célzottan hirdetnek. Kiemelve néhány jó gyakorlat:
A Salva Vita Alapítvány szervezésében a „Felkészülni... Rajt!” elnevezésű program olyan, munkára felkészítő képzést nyújt  azon felnőttkorú, értelmi sérült álláskeresők számára, akik nem rendelkeznek munkatapasztalattal, vagy régóta nem dolgoznak, és szükségük van felkészítésre ahhoz, hogy elhelyezkedhessenek. A képzés során a résztvevők elméleti és gyakorlati felkészítésen vesznek részt, amely három hónapig tart. A gyakorlati oktatás valós munkatapasztalat-szerzésre ad lehetőséget. A képzés a résztvevők számára ingyenes. A program végén az Alapítvány munkatársai javaslatot tesznek a résztvevők további lehetőségeire vonatkozóan. A képzést sikeresen befejezők bekerülhetnek a Támogatott Foglalkoztatás szolgáltatásba.
A MEOSZ 2012 szeptemberétől 12 képzést hirdet meg weboldalán, amelyek többsége távoktatás keretében valósul meg.
Az Esőemberekért Egyesület127 új képzési rendszert dolgozott ki, amelynek kiemelt elemei az alapozó képzés; az élethosszig tartó képzési szükséglet, támogatott döntés, meglévő képességek, készségek munkahelyi adaptációja, és a szakmaképzések.
A Szigony Alapítvány a Közösségi pszichiátriáért28 közösségi pszichiátriai ellátást és komplex munkaerőpiaci szolgáltatást nyújtó szervezet, amely 2002-től szervez számítástechnikai oktatást. Az oktatás célja, hogy felkészítsék klubtagjaikat a munkához szükséges számítástechnikai eszközök és programok használatára. Betekintést nyújtanak a word, excel, powerpoint valamint a windows xp és az internet használatába.29
Az FSZK által kidolgozott, 2008-2011 időszakban szervezett Dobbantó program közvetlen célja egy olyan szakiskolai, 9. évfolyami előkészítő program kialakítása és megvalósítása, amely a megismerő funkciók vagy a viselkedés fejlődésének organikus okaira vissza nem vezethető, tartós és súlyos rendellenességével küzdő SNI tanulók számára biztosít olyan egyéni ütemterven alapuló – a különböző fogyatékossági csoportokba tartozók eltérő képzési és foglalkoztatási igényeit, az egyéni szükségleteket és képességeket figyelembe vevő – képzést, amely felkészítette őket a többségi oktatásban és képzésben való részvételre, a sikeres továbbhaladásra.
A MEOSZ elnöke kiemelte, hogy a rehabilitáció nélkülözhetetlen elemének tekinthető képzés gyakorlatilag csak vágyakban és szólamokban létezik, miközben a fogyatékos és megváltozott munkaképességű, munkát kereső emberek 67%-a alapfokú végzettséggel rendelkezik és éppen emiatt esélytelenek a munkaerő piacon. A MEOSZ 12 éve rendelkezik oktatási programmal, motiváló tematikákkal erősített távoktatási és face-to-face metodikával. Pontos ismeretekkel rendelkeznek arról, mit és hogyan kellene megtenni és fejleszteni, de anyagi nehézségek miatt sajnos még azt a keveset se tudják működtetni, amely a rendelkezésükre áll.30
A MEOSZ elnökének véleménye szerint a szakképzés jelenlegi rendszere fenntarthatatlan és céltalan, mert egyre inkább csak a termelési folyamatokban részt vállalni képes munkaerőre van szükség, akiknek a képzettsége és a képzések módszerei nem felelnek meg a munkaerőpiac követelményeinek.
A MVGYOSZ nem rendelkezik foglalkozási rehabilitációs programmal, mivel a látássérültek foglalkozási rehabilitációját szolgáló pályázatok kiírásának a MVGYOSZ nem felel meg. Hirdettek meg ugyan ilyen célra pályázatokat, amelyeket már meglévő munkaerőpiaci szolgáltatók vállaltak, az eredményeik azonban kevésbé érzékelhetők. Némelyik egyesület szakmai pályázatot nyújtott be az idén foglalkozási rehabilitációs program megvalósítására, de ezeknek a pályázatoknak az elbírálása még nem történt meg. Az MVGYOSZ-nek kidolgozott képzési programja kizárólag gyógymasszőr képzésre, nonprofit manager képzésre és nagyon régről manuális telefon alközpont képzésre van.
A MVGYOSZ elnökének álláspontja szerint a képzés és az elhelyezkedés, mint rendszer nem működik. Ebből kifolyólag sok esetben a foglalkoztatók és képzők jóindulatán, empátiáján múlik, hogy idővel el tud-e majd helyezkedni a tanult szakmájában egy látássérült ember.
A Salva Vita Alapítvány 1996 óta kisebb nagyobb megszakításokkal, hazai és uniós pályázatokból, illetve nemzetközi magánalapítványok támogatásával működteti az Alapítvány által kidolgozott, és egész Európában is egyedinek számító Munkahelyi Gyakorlat (MHGY) elnevezésű programot, amely értelmi sérült és/vagy autizmussal élő fiataloknak biztosít lehetőséget a munkavállalásra való felkészülésre és valós munkatapasztalat szerzésre. A program keretében a résztvevők az elméleti tudás (a munkavállaláshoz szükséges alapvető készségek, kompetenciák) megszerzése mellett mindennapi munkahelyeken szerezhetnek szakmai gyakorlatot, mentorok kíséretében és segítségével több munkakört és munkahelyet is kipróbálhatnak a program ideje alatt.
A programot 1996-ban speciális szakiskolákban vezették be, ahol az iskolák pedagógusait készítették fel a program működtetésére, így garantálva a folyamatos működéshez szükséges személyi és módszertani feltételeket. A program éveken át különböző pályázati forrásokból működött, országszerte 19 iskola vezette be. Az iskolák beépítették pedagógiai programjukba, az oktatási minisztérium pedig az MHGY programot 2006-ban központi programmodullá nyilvánította. A program finanszírozására több ízben tett javaslatot az Alapítvány, amely az emelt összegű normatíva kiterjesztésével rendkívül költséghatékonyan, minimális forrásból, országosan működtethető lenne. A programról 2006-ban hatástanulmány is készült, amely egyértelműen bizonyította annak eredményességét és költséghatékonyságát, ezért javasolták országos bevezetését. Ez azonban a mai napig nem történt meg. A pályázati források elapadtak, így az iskolai MHGY program már csak néhány iskolában működik.
A programot évekkel ezelőtt adaptálták fogyatékos emberek nagy létszámú, bentlakásos intézményeire is, és egy modell program keretében be is vezették azt két helyszínen. A modell program rendkívül sikeres volt, messze menően beváltotta a hozzá fűzött reményeket. A program egyik résztvevője például a gyakornoki programot követően álláshoz jutott az intézményen kívül, és így lehetővé vált számára, hogy később albérletbe költözzön, önálló életet kezdjen. Ennek ellenére a program finanszírozása néhány év után elakadt, és források hiányában azóta sem tudják folytatni. A MHGY programot közben adaptálták olyan értelmi sérült fiatalok számára is, akik már elvégezték a speciális szakiskolát, azonban még soha nem dolgoztak, és otthon élnek a szüleikkel. Az ő számukra is alkalomszerűen, pályázati forrásokból tudta az Alapítvány működtetni a programot. Jelenleg azonban anyagi okok miatt ez sem működik. A Munkahelyi Gyakorlat programra mind a résztvevők, mind a fogadó munkahelyek részéről nagy az érdeklődés, azonban pályázati források hiányában jelenleg egyik adaptációja sem működik.
Az Alapítvány ügyvezető igazgatója kitért arra is, hogy az értelmi sérült emberek számára mindenképpen segítség volt, hogy néhány évvel ezelőtt bevezették az OKJ-s részképesítések rendszerét, és így lehetővé vált, hogy egy-egy szakmának csak egyes részfeladatait sajátítsák el a képzésben résztvevők, erről kaptak bizonyítványt. Így olyanok számára is elérhetővé vált az OKJ-s végzettség megszerzése, akik számára a teljes képesítés megszerzése nem volt reális. Az Alapítvány tudomása szerint a részképesítések rendszere azóta megszűnt.
A SINOSZ a „Nyitás a munka világára” elnevezésű programjával segíti tagjait a munkakeresésben.

4. A támogatott foglalkoztatás és a terápiás munkavégzés
Azzal a kérdésemmel összefüggésben, hogy milyen jogalkotói és jogalkalmazói kezdeményezések, illetve intézkedések tapasztalhatóak a támogatott foglalkoztatás, valamint a terápiás munkavégzés megvalósulása érdekében, illetve hogy milyen tényezők gátolják a fogyatékossággal élők integrált, a képzettségeikhez és az egyéni szükségleteikhez igazodó képzésének, illetve foglalkoztatásának megvalósulását, a nemzetgazdasági miniszter arról tájékoztatott, hogy a 212/2010. (VII. 1.) Kormányrendelet alapján a foglalkoztatási rehabilitáció szabályainak kezdeményezéséért, előkészítéséért és kidolgozásáért, a foglalkoztatási rehabilitáció irányításáért és koordinálásáért, a komplex rehabilitáció elősegítését célzó programok kidolgozásáért a társadalmi egyenlőség előmozdításáért való felelőssége körében az emberi erőforrások minisztere felel. 
A miniszter tájékoztatása szerint a megváltozott munkaképességűek átalakult ellátási rendszerében a hangsúly a megmaradt, fejleszthető képességekre épülő foglalkoztatási célú rehabilitáción van. A 2011. évi CXCI. törvény (Mmtv.) alapján a munkaerőpiacra való visszatérés érdekében a rehabilitációs hatóság biztosítja a megfelelő munkahelyen történő munkavégzésre való felkészítéshez szükséges szolgáltatásokat, és rehabilitációs célú munkaközvetítést végez. A rehabilitációs hatóság a rehabilitációs célú munkaközvetítés érdekében együttműködik az állami foglalkoztatási szervvel, a munkáltatókkal, a munkaközvetítést végző, illetve a megváltozott munkaképességű személyek rehabilitációjával foglalkozó szervezetekkel, és a bejelentett munkaerőigény alapján biztosítja a megfelelő munkavégző képességgel rendelkező, ellátásban részesülő személy és a munkáltató kapcsolatfelvételét, szükség szerint közvetít az ellátásban részesülő személy és a munkáltató között. 
A sikeres rehabilitáció megvalósítása érdekében kötelező a mentor kijelölése abban az esetben, ha a rehabilitációs ellátásban részesülő személy azt kéri és a rehabilitációs terv orvosi, illetve szociális rehabilitációs szolgáltatások szükségességét is megjelöli, vagy ha a rehabilitációs terv előkészítése keretében történő konzultáció során ennek szükségességét megállapították. A megváltozott munkaképességű személyek foglalkoztatás központú rehabilitációjával, a sajátos nevelési igényű tanulók szakmai vizsgájával kapcsolatos jogszabályi rendelkezésekben meghatározott eljárások, eszközök a minisztérium véleménye szerint hatékonyan segíthetik a foglalkoztatást elősegítő képzésekhez való hozzáférést, az egyéni igények, szükségletek figyelembevételét.
A szociális, család- és ifjúságügyekért felelős államtitkár (EMMI) arról tájékoztatott, hogy a támogatott foglalkoztatás rendszerének átalakítása jelenleg folyamatban van. Az új rendszer hozzájárul ahhoz, hogy a megváltozott munkaképességű személyek nagyobb eséllyel kerülhessenek ki a nyílt munkaerőpiacra, emellett lehetővé teszi a költségvetési források hatékonyabb felhasználását is. Egy olyan rendszer kialakítása és működtetése a cél, amely egyszerre képes biztosítani a megváltozott munkaképességű munkavállaló munkaerőpiaci értékeinek fejlesztését, segíteni a nyílt munkaerőpiacra való kivezetését és ezek együtthatásának eredményeként növelni a célcsoport nyílt munkaerőpiaci jelenlétét.
A jelenlegi védett körülmények közötti tartós foglalkoztatás helyett a cél a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásának elősegítése, a képzettségüknek és egészségi állapotuknak megfelelő munkavégzés feltételeinek biztosítása, adaptációs készségük fejlesztése, a foglalkoztatási hátrányok kiegyenlítése.
A tartós foglalkoztatás támogatására csak azon személyek esetében kerülhet sor, akikről a rehabilitációs hatóság a komplex minősítés során megállapítja, hogy kizárólag folyamatos támogatással foglalkoztathatók. Ennek megfelelően a foglalkoztatásnak két típusát lehet majd megkülönböztetni:
– tranzit foglalkoztatás, amely határozott idejű és legfeljebb három évig tarthat, a célja pedig a munkavállaló nyílt munkaerőpiacra történő tranzitálása;
– tartós foglalkoztatás, amely határozatlan idejű, és a célja a munkavállaló munkakészségének, egészségi állapotának, testi és szellemi képességeinek – a piac által elismert – termelő, szolgáltató tevékenység biztosítása mellett, védett körülmények között, munkaviszony keretében történő megőrzése, fejlesztése.
Az államtitkár a terápiás munkavégzés kapcsán mindössze annyit jegyzett meg, hogy az az új akkreditációs és támogatási rendszert szabályozó kormányrendelet elfogadása esetén kerülne bevezetésre a szociális intézményekben.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója a kérdés kapcsán arról tájékoztatott, hogy a támogatott és terápiás foglalkoztatásra, illetve a nappali intézményekre vonatkozó kérdés a szociális foglalkoztatásra vonatkozik, így ennek megválaszolására az Emberi Erőforrások Minisztériuma rendelkezik hatáskörrel.
A Támogatott Foglalkoztatásnak a munkaközvetítés során történő alkalmazására a magas kapacitás-, illetve ráfordításigény miatt annak ellenére sem, került sor, hogy eredményessége nemzetközi vizsgálatban igazolt.
A NRSZH főigazgatója kiemelte, hogy jelenleg napirenden van „a megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató munkáltatók akkreditációjáról, valamint a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásához nyújtható költségvetési támogatásokról” szóló előterjesztés, amely a támogatási rendszer, valamint az akkreditációs eljárás átalakításával a megváltozott munkaképességű személyek foglalkoztatási helyzetének javítását tűzte ki célul. A gyakorlat ugyanis valóban azt igazolta, hogy a foglalkoztatási és támogatási rendszer nem tudott tartósan hozzájárulni a foglalkoztatási szint emeléséhez, mivel a támogatott foglalkoztatás célként, nem pedig a rehabilitáció eszközeként jelent meg; a munkáltatók a támogatás megszerzésében voltak érdekeltek, és nem a minél gyorsabb, teljesebb rehabilitáció megvalósításában, a foglalkoztatottak tranzitálásában.
Ebből kiindulva a tervezett átalakítás során megváltozik a foglalkoztatási támogatások célja. A védett körülmények közötti tartós foglalkoztatás helyett a megváltozott munkaképességű munkavállalók – köztük a fogyatékossággal élő személyek – foglalkoztatásának elősegítése, képzettségüknek és egészségi állapotuknak megfelelő munkavégzés feltételeinek biztosítása, adaptációs készségük fejlesztése, az állapotukból adódó foglalkoztatási hátrányok kiegyenlítése és legfőképpen a nyílt munkaerőpiacra való visszavezetése lesz az elérendő cél.
A főigazgató álláspontja szerint a rehabilitációs hozzájárulás megnövelt összege már eddig is nagyban hozzájárult a megváltozott munkaképességű munkavállalók iránti munkáltatói igények megnövekedéséhez; a támogatási és akkreditációs rendszer tervezett átalakítása pedig szintén a munkáltatók valódi szemléletváltásának irányába hat majd.
A FSZK ügyvezető igazgatója válaszában hangsúlyozta, hogy a védett foglalkoztatás átalakítása egyértelmű kormányzati szándék. Jelenleg egyeztetés alatt áll a megváltozott munkaképességű munkavállalókat foglalkoztató munkáltatók akkreditációjáról, valamint a megváltozott munkaképességű munkavállalók foglalkoztatásához nyújtható költségvetési támogatásokról szóló kormányrendelet, amely gyökeres fordulatot tervez a finanszírozás megváltoztatása által a rehabilitációs foglalkoztatás szemléletében. A tervek szerint a védett foglalkozás támogatása illeszkedik az új minősítési rendszerhez. Az új rendszerben tartósan védett foglalkoztatásban maradnak azon dolgozók, akiknek a minősítés alapján erre van szükségük, a tranzitálható munkavállalók pedig megfelelő lehetőséget és támogatást kapnak a nyílt munkaerőpiaci munkavállaláshoz.
Az átalakításhoz három, egymással szorosan összefüggő uniós társfinanszírozással megvalósuló pályázati konstrukció kapcsolódik, amelyek modellezik, illetve támogatják az új rendszert:
TÁMOP-5. 3.8-11/A1- A leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerőpiaci esélyeinek növelése érdekében motiváló képzések és kapcsolódó szolgáltatások támogatása.
TÁMOP- 5.3.8. A2-12/l,2 - A leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerőpiaci esélyeinek növelése érdekében motiváló képzések és kapcsolódó szolgáltatások támogatása foglalkoztatóknál.
TAMOP- 5.3.8. A3-12/1,2 - A leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerőpiaci esélyeinek növelése érdekében motiváló képzések és kapcsolódó szolgáltatások támogatása munkaerőpiaci szolgáltatóknál.

5. Komplex - egészségügyi, foglalkozási, mentálhigiéniás és szociális - rehabilitációs rendszer és társadalmi szemléletformálás 
A foglalkoztatási rehabilitáció rendszerében a foglalkoztatási rehabilitációs szolgáltatások, a rehabilitációs célú munkaközvetítés, a rehabilitációs hatóság munkáltatóval való együttműködése a nemzetgazdasági miniszter megítélése szerint kedvezően hathatnak a munkáltatói szemlélet kedvező irányú megváltoztatására.
A miniszter kitért arra is, hogy a fogyatékossággal élő személyek integrált, egyéni igényekhez igazodó képzésének és foglalkoztatásának elősegítése a minisztérium álláspontja szerint is sokféle problémával küzd. A kihívások többféle területen megmutatkoznak; így például a fizikai és infokommunikációs akadálymentesítés területén, a vállalati, nem megfelelő foglalkoztatási kultúra és szemlélet, a hozzáférhetőség területi egyenlőtlenségei, komplex rehabilitációs megközelítés nehézségei vonatkozásában. A nehézségek leküzdését egyrészt a foglalkoztatási rehabilitációra irányadó megváltozott jogszabályi környezet, másrészt a korábban részletezett Új Széchenyi Terv releváns pályázati konstrukciói kívánják támogatni.
Az EMMI álláspontja szerint a képzés, rehabilitáció és a foglalkoztatás összhangját megteremtő hálózat kialakításának elősegítésére készült el a komplex minősítésre vonatkozó részletes szabályokról szóló 7/2012. (II. 14.) NEFMI rendelet, amely az egyén egészségi állapotának, szociális helyzetének és munkavállalási lehetőségeinek felmérését követően komplex és egyénre szabott módon teszi lehetővé a segítségnyújtást a fogyatékos és megváltozott munkaképességű emberek számára. A minisztérium hangsúlyozta, hogy a fogyatékossággal élő hallgatók felsőoktatásban történő képzésének segítése érdekében számos intézkedés történt, illetve kedvezmény biztosított, például jegyzetelő szolgáltatás támogatása, speciális mentori, koordinátori, tanácsadói, tréning szolgáltatás. A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény tovább bővíti a fogyatékossággal élő tanulók esélyegyenlőségét biztosítani hivatott intézkedések sorát.31
A hálózat kiépítését segítik a TÁMOP 5.3.8 projektben a pályázók számára feltételként szabott hálózati együttműködések, valamint a kiírás előtt álló TÁMOP 1.1.1. program is.
A szociális, család- és ifjúságügyekért felelős államtitkár azt is kiemelte, hogy az FSZK jogelődeihez hasonlóan nagy hangsúlyt fektet a fogyatékos személyekkel kapcsolatos társadalmi attitűd pozitív irányú megváltoztatására. Minden szakmai fejlesztésében külön fejezetként szerepelnek azok a képzések, tréningek, egyéb kommunikációs aktivitások, amelyek a társadalmi szemléletformálást fontos célként szolgálják. Az FSZK jelenlegi fejlesztései között két olyan uniós forrásból megvalósuló kiemelt program is szerepel, amelyek az egyenlő esélyű hozzáférés biztosításának területén, illetve a munkaerőpiaci integráció támogatása vonatkozásában mozgósítanak jelentős forrásokat a társadalom tagjainak érzékenyítése és informálása érdekében.32
Az EMMI álláspontja szerint a rehabilitációs hozzájárulás összegének 2010. január 1-jétől történt jelentős – 964.500 Ft/fő/év – növelése érezhetően hozzájárult ahhoz, hogy a munkáltatók részéről megnövekedett az igény a megváltozott munkaképességű emberek foglalkoztatása iránt, oly mértékben, hogy bizonyos szakmákban, meghatározott területen hiány mutatkozik. A társadalmi szemléletváltást a széles körű népszerűsítő tevékenység segítené elő, amely a tájékoztatók, kampány filmek, hirdetések mellett például a gyakorlatban is megmutatkozna, például a közszolgálati intézményekben jelentős számban foglalkoztatott megváltozott munkaképességű személy alkalmazása révén. 
Az NRSZH főigazgatója elmondta, hogy az Mmtv. jelentős szemléletbeli változást eredményez azzal, hogy – szakítva az eddigi gyakorlattal – az ellátásokra való jogosultság alapjaként az egészségkárosodás százalékos mértékének meghatározása helyett, a megtartott egészség mértékén és a rehabilitációra, foglalkoztatásra való egyéni esélyeken, és azok irányának meghatározásán alapuló komplex vizsgálatot határozza meg. Az orvosi, foglalkoztatáspolitikai és szociális szempontokon alapuló új, komplex minősítési rendszer tehát a rehabilitálhatóság és foglalkoztathatóság szempontjaira figyelemmel kezeli az egyes ellátási csoportokat. 
A főigazgató kitért arra is, hogy a megváltozott munkaképességű személy rehabilitálhatósága esetén, első fokon a rehabilitációs hatóság az NRSZH szakmai irányítása mellett, de a kormányhivatalok szakigazgatási szerveként működő rehabilitációs szakigazgatási szervként rehabilitációs javaslatot készít, másodfokon az NRSZH jár el. Ebben meg kell állapítani a rehabilitáció lehetséges irányát, a rehabilitációs szükségleteket, továbbá a rehabilitációhoz szükséges időtartamot. A rehabilitáció lehetséges irányaként meghatározásra kerülnek azok a foglalkozások, foglalkozási alcsoportok és foglalkozási csoportok, amelyek ellátására az érintett személy alkalmas, vagy a rehabilitációs szolgáltatások igénybevételét követően alkalmas lehet. Annak érdekében tehát, hogy a megváltozott munkaképességű személyek hatékony segítséget kapjanak a munkavállaláshoz, a keresőtevékenység végzéséhez, már a minősítés során is előtérbe került a rehabilitáció.
Álláspontjuk szerint a jog- és intézményrendszer továbbiakban tervezett átalakításával a megváltozott munkaképességű személyek foglakoztatási helyzetének jelentős javulása prognosztizálható, amely mind a társszervekkel, mind pedig a területen működő civil szervekkel való széleskörű együttműködés megszervezését, hálózat kiépítését és üzemeltetését is igényli.
A TÁMOP 5.4.8 projekt keretében, a Mozgássérült Emberek Rehabilitációs Központjával valamint a Budapesti Műszaki Egyetem Ergonómia és Pszichológia Tanszékével együttműködve akkreditált képzést terveznek, amely a komplex rehabilitációs folyamathoz kapcsolódóan a segítő technológiák használatának minél szélesebb spektrumban történő elterjedését könnyíti a rászorulók körében. Céljuk egy olyan szemléletváltás elindítása, amely átformálja a munkaerőpiac szereplőinek és a hazai társadalom valamennyi tagjának gondolkodását a megváltozott munkaképességből adódó „másság” megismerésére, elfogadására.
A Türr István Képző és Kutató Intézet főigazgatójának véleménye szerint a területet érintő jogszabályalkotás fontos eleme lesz a megváltozott munkaképességűek tranzit és tartós foglalkoztatásának jogi szabályozása, amely tartalmazza majd a bértámogatási és költségkompenzációs támogatási rendszert is, a rehabilitációs kártyával összefüggő szabályozást, a tranzitfoglalkoztatással kapcsolatos eljárásokat, a foglalkoztatók minősítésének új eljárását. Ez a jogszabály alapvetően meghatározza majd az érintettek foglalkoztatási esélyét, a védett és a forprofit munkáltatók aktivitását. Véleménye szerint a szabályozás stabilitását és rugalmasságát együttesen kell biztosítani, amelyek növelik a fogyatékos emberek munkába állási esélyét. Javaslatuk, hogy további forrásokat kellene találni a rehabilitációs képzések szervezésére és a képzésekkel összekapcsolt tranzitfoglalkoztató programok támogatására.
A főigazgató továbbra is problémának tartja az érintett emberek alulmotiváltságát és a foglalkoztatók hozzáállását. Ezért javasolják, hogy kapjanak nagyobb nyilvánosságot a közmédiában is a megváltozott munkaképességűek, fogyatékos emberek foglalkoztatásával kapcsolatos pozitív példák. Nagyobb hangsúlyt kell helyezni az állami, a nonprofit szervezetek együttműködésére és ennek lehet az eredménye az, hogy bővül a munkalehetőség a fogyatékossággal élő emberek számára is. 
Az FSZK munkatársai valamennyi programjukban igyekeznek érvényesíteni a komplex rehabilitáció elvét.33 A társadalmi szemléletformálás érdekében a TÁMOP-5.3.8-11/A1-2012-0001 kiemelt projekt keretében tájékoztatja a nyílt piaci munkaadókat a megváltozott munkaképességű személyek alkalmazásához kapcsolódó információkról, előnyökről. A projekt keretében levélkampány, PR cikkek, kiadványok, rádió interjúk, kisfilmek, konferenciák, módszertani kézikönyvek segítik a kommunikációs tevékenységet. 
Az MVGYOSZ elnökének véleménye szerint a képzési rendszer működtetése akkor lehetne eredményes, amennyiben egyes képzéseket például kifejezetten látási fogyatékosoknak hirdetnének meg, hiszen minden fogyatékosság különböző egyéni képességet igényel. Fontos, hogy a megyei munkaerőpiac speciális igényeinek figyelembevételével történjenek a képzések, tehát versenyképes tudás megszerzésére irányuló képzések induljanak, amelyek segítik a munkába állást. Amennyiben rendelkezésre állnak a képzésben az akadálymentesített infokommunikációs eszközök, akkor integrált oktatásban is részt vennének az ép látású emberekkel együtt.
Az elnök kitért a súlyos látássérült egyetemisták problémájára is, miszerint a középiskolásokkal ellentétben az ő tankönyvhöz jutásuk nem megoldott, illetve felhívja a figyelmet a felsőoktatási intézmények által használt on-line adminisztrációs rendszerekre, illetve ezek ernyőolvasóval történő használhatatlanságára. 
A Szövetség Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Egyesületének véleménye szerint a jelenlegi rendszer legfőbb hiánya nem a forrás szűkössége, hanem a forrás felhasználás alacsony hatékonysága. A fogyatékossággal élő emberek gyakran nem valódi támogatást kapnak a munkavállalásuk segítéséhez, hanem csak hivatkozási alapot jelentenek a képzést nyújtók számára jól fizető szolgáltatások nyújtásához.
Az Egyesület szerint mindenek előtt le kellene fektetni azt, hogy a fogyatékossággal élő személyek is hasznos tevékenységet végeznek a társadalom számára. A fogyatékossággal élő emberek számára nyújtott képzéseknél pedig a mennyiségi szempontok mellé fel kellene venni a minőségi elvárásokat is. A pályázatok kiírásánál a képzőközpontoknak célszerű lenne igénybe venni a látássérültekkel foglalkozó szervezetek szakmai tanácsait, segítségét.
A SINOSZ munkatársainak véleménye szerint a jelenlegi szabályozás elméletileg megteremti a lehetőséget a képzésben, illetve a továbbképzésben való részvételre, ugyanakkor a gyakorlat azt mutatja, hogy a tényleges részvétel már nagyban függ a képzést nyújtó intézmény szolgáltatási szemléletétől, valamint a finanszírozási formától.
A MEOSZ elnökének álláspontja szerint jelenleg a rehabilitációs eljárás és a megváltozott munkaképességű dolgozók oktatásának szervezése a munkaügyi szervezetek feladata, akik nem rendelkeznek az ehhez szükséges szakmai kompetenciák teljességével. Ezért az érintetteket legtöbbször olyan tanfolyamokra küldik, amelyek számukra még sikeres elvégzés esetén sem adhatnak biztos munkalehetőséget. A foglalkozási rehabilitációba a valós pedagógiai ismereteket kell bekapcsolni, mert e nélkül csak drága látszatmegoldások születhetnek. A modern, nyílt munkaerő piacon használt technológiák oktatásának és elsősorban gyakorlati elsajátításának kitűnő eszközei lehetnek a tranzit foglalkoztatási célú védett szervezeti foglalkoztatók.
A Salva Vita Alapítvány ügyvezető igazgatójának javaslata szerint célszerű lenne lehetővé tenni, hogy a munkaügyi központok speciális (egyes fogyatékossági csoportok számára hozzáférhető) képzések kidolgozására és lebonyolítására olyan civil szervezetekkel szerződhessenek, akik közvetlen kapcsolatban vannak az érintett célcsoporttal, és megfelelő tapasztalattal rendelkeznek számukra speciális képzések kidolgozásában. Javasolja továbbá, hogy az elmúlt 15 évben már bizonyított iskolai MHGY program, mint központi programmodul, központi formában kerüljön finanszírozásra, és így minden érintett iskola, vagyis minden speciális szakiskolában tanuló értelmi sérült fiatal számára elérhetővé válik a programban való részvétel, amely utat nyitna számukra a nyílt munkaerőpiacra. Szükséges lenne, hogy az intézményben, illetve családban élő értelmi sérült fiatalok számára kidolgozott, több éve működő programok országos elterjesztésére és működtetésére a kormányzat biztosítson forrásokat, hiszen ez egy olyan célcsoport, amelynek kizárólag személyre szabott támogatással, és speciális képzési programokkal van esélye eljutni a munkaerőpiacra. Az Alapítvány munkatársainak közel 20 évnyi tapasztalatuk – és ennél jóval több évtizednyi nemzetközi tapasztalat – is igazolja, hogy megfelelő támogatással a fogyatékossággal élő emberek kiváló munkaerővé válnak, akikre hosszú távon számíthatnak a munkáltatók, s így foglalkoztatásuk mindenkinek a javára válik. Mindenki jól jár, a munkáltató, és végső soron az egész társadalom is, hiszen eltartottból adófizető, értékteremtő állampolgárokká válnak.

6. A megkérdezett szakiskolák válaszaiból
A vizsgálat során megkeresett képzést folytató szakiskolák egybehangzó véleménye szerint a jelenlegi képzési rendszer általánosságban véve figyelembe veszi a fogyatékossággal élő személyek sajátos képzési igényeit, hiszen számukra speciális szakmai képzési programokat (rész-szakképesítések) szerveznek, és a törvényi szabályozás is segíti őket (képzési idő meghosszabbítása, kis osztálylétszámok lehetősége, habilitációs, rehabilitációs foglalkozások igénybevételének lehetősége, vizsgáztatási feltételekre vonatkozó kitételek). Az egyes fogyatékossági csoportokba tartozókat illetően azonban már árnyaltabb a kép, ugyanis az értelmileg akadályozott személyek esetében például az önálló életvezetés sem megoldott, így a munkaerőpiacra való bejutásuk is lehetetlen és okafogyott.
A fogyatékossággal élő személyek képzését biztosító intézményekről egységes adatbázis az iskolák tudomása szerint nincsen. Többségük a www.kir.hu oldalon szokott tájékozódni a konkrét kereső szavak segítségével. Segítségkérés esetén is ezt a honlapot szokták ajánlani, illetve a társintézményekkel tartott kapcsolataikra és az itt szerzett ismereteikre szoktak hagyatkozni.
A Száraznád Nevelési – Oktatási Központ Általános Iskola, Szakiskola, Speciális Szakiskola, Pedagógiai Szakszolgálat és Gyógypedagógiai Szakmai Szolgáltató munkatársai a gyakorlati tapasztalataik alapján állítják össze, és kísérik figyelemmel a szakminisztérium és a kamara szakmai tájékoztatóit, adatszolgáltatásait. Informálódni próbálnak a szakmai vizsgát tett tanulók elhelyezkedéséről, nagymértékben alapoznak az intézmény személyi és tárgyi feltételeire, megvizsgálják a szakmai képzésbe beléphető tanulók tanulmányi előmenetelét, szakmai rátermettségét, illetve előfordul, hogy a társintézményektől kérnek tájékoztatást.
A képzések eredményessége – adatbázis hiányában – a gyakorlatból szerzett adatokkal mérhető, mint például a tanulmányi idő alatt lemorzsolódott tanulók aránya, a szakmai vizsgára bocsátott tanulók száma, a sikeres szakmai vizsgát tett tanulók száma, az országos szakmai versenyen való részvétel, helyezés, külső gyakorló helyek tanulókról megküldött jellemzése, értékelése, a tanulmányi ösztöndíjban részesülők száma, és a munkaerőpiacon való elhelyezkedés adatai is.
Az intézmény képzései között a következő szakmák találhatók: szakács (integráltan, sajátos nevelési igényű tanulók részére is), speciális szakiskolában (speciálisan adaptált képzési programok keretében) élelmiszer és vegyi áru eladó, gyorséttermi eladó, festő, mázoló és tapétázó, bútorasztalos, parkgondozó, gyógynövénytermesztő. Egyes iskolák a külső gyakorlati képzésen túl, a gyakorlatigényes elméleti képzés keretében, iskolai tanműhelyben, kabinetfoglalkozásokkal segítik a tanulókat az elméleti tananyag elsajátításában. A multicenterekben digitális tananyag feldolgozását biztosítják, illetve gyógypedagógusokat rendelnek a tanulmányaikban lemaradók felzárkóztatásához és a szakmai vizsgákra való felkészítéshez.
Az Intézmény munkatársai a fogyatékos fiatalok képzésével kapcsolatban jogalkotói előrelépést nem tapasztalnak, inkább úgy érzik, hogy számos ponton visszalépésre (két szakképesítés ingyenes megszerzésének lehetősége, a kiegészítő normatívák csökkenésének tendenciája, a gyakorlati képzést vállalók körének szűkülése, a szakiskolai képzés két szakaszának megszüntetése) számíthatnak. Tapasztalataik szerint az integrált képzésnek jogi akadálya nincs, azonban a gyakorlatban működő integrált képzés nem a valódi funkcióját tölti be (tanulólétszám növelése). A tényleges integrációhoz szükséges feltételrendszer hiányzik, az intézmények többsége nem felkészült a fogyatékos tanulók fogadására sem szakmailag, sem szemléletmódjában. Ugyanez tapasztalható a foglalkoztatás terén is, hiszen a foglakoztatási szándék nem igazán jellemző a munkáltatók részéről.
Az intézményvezető véleménye szerint sajnálatos módon a mai világban még mindig alacsony az elismertsége a szakiskolai, speciális szakiskolai képzésnek. Sokszor maguk a szülők irreálisan mérik fel gyermekeik képességeit, és maguk is becsmérlően vélekednek a kétkezi munkáról, illetve negatív mintát mutatnak a munkához való hozzáállásról. Az is egyre gyakoribb jelenség, hogy az integráció jegyében az iskolaválasztás alkalmával a nem speciális iskolák előnyben részesülnek a speciális szakiskolai képzéssel szemben, presztízskérdésként kezelve a dolgot.
Az Újbudai Speciális Szakiskola nappali rendszerben oktat 12 szakmában enyhe értelmi fogyatékos tanulókat, összesen 506 főt. Az elmúlt 3 évben évente átlagosan 500 tanuló járt az intézmény 9-12 évfolyamaiba, az alábbi szakmákat tanulva; bútorasztalos, szőnyegszövő, élelmiszer és vegyi áru eladó, szerkezetlakatos, burkoló, festő, mázoló, tapétázó, kőműves, női szabó, irodai asszisztens, szakács, parkgondozó, virágkötő.
A képzési rendszer keretén belül a tanulók 98 %-a OKJ-s szakképesítést szerez. A munkaerőpiacon alig 10 %-uk tud elhelyezkedni, annak ellenére, hogy korszerű ismereteket sajátítanak el, és azokat alkalmazni is tudják. A szakoktatók tanórákon kívül is foglalkoznak a tanulókkal, szakmai kiállításokon, versenyeken vesznek részt, mindezek hozzájárulnak a munkaerőpiacon való eredményes megjelenésükhöz, helytállásukhoz. 
Az igazgató véleménye szerint a jelenlegi képzési rendszer az oktatható szakmák tekintetében figyelembe vette a különböző fogyatékossági csoportba tartozók eltérő képzési igényeit, de a foglalkoztatási igényekről csak részben vannak információik.
Az intézmény vezetője a képzések listáját a számukra oktatható és megtanítható szakmákból állítja össze. A munkaerőpiaci visszajelzések egyetlen forrása a visszajáró tanulók beszámolója. 
Aggályosnak tartják, hogy a Köznevelési törvény alapján tanulóik 23 éves korig járhatnak iskolába, de a második szakma elsajátításának lehetőségét nem látják biztosítva.
Több szakiskola vezetője is jelezte, hogy véleménye szerint az olyan fiatalok esetében, akik az önálló életvezetésre sem képesek, nem a munkaerőpiaci integrációt kell kényszerűen szorgalmazni, hanem számukra a szociális védőhálót kell megerősíteni olyan mértékben, hogy emberhez méltó körülmények között élhessenek.
A Bárczi Gusztáv Óvoda, Általános Iskola, Készségfejlesztő Speciális Szakiskola, Kollégium és Különleges Gyermekotthon középsúlyos értelmi fogyatékosok oktatásával, nevelésével, az életre való felkészítésével foglalkozik. A szakiskola 9-10. évfolyamában szakiskolai előkészítő foglalkozást folytatnak, a szakképzés pedig két évfolyamban, a 11-12. évfolyamban zajlik. Az elvégezhető szakképzési modulok között megtalálható a kézi rongyszőnyeg- és lábtörlő szövő, a konyhai munka, konyhai kisegítő munka, a takarítói munka, takarítói kisegítő munka, a zöldség- és palántanevelő, a számítástechnikai alapismeretek. A szakiskolában folyamatosan 40 fő vesz részt a képzéseken. Az intézményvezető elmondása szerint az előkészítő évfolyamokon derül ki, hogy melyik szakképzés felel meg a tanulók képességeinek és ez alapján történik a fiatalok további képzése. A képzési moduloknak nem az a céljuk, hogy egy bizonyos szakterületen szerzett ismeretekkel majd elhelyezkedjenek a végzett tanulók. A fiatalok a modulokban végzett tevékenységek keretében sajátítják el a munkához, munkavégzéshez szükséges olyan képességeket, mint kitartás, balesetvédelem, főnök-beosztotti viszony megtapasztalása, munkafegyelem, munkakultúra, előírások betartása.
Az igazgató tájékoztatása szerint az értelmileg akadályozott felnőttek képzése megoldatlan. Bár a jelenlegi képzési rendszer figyelembe veszi az eltérő fogyatékossági csoportokba tartozók képességeit és egyéni szükségleteit, foglalkoztatási igényeit, azonban a munkahelyek nem szívesen foglakoztatnak értelmileg akadályozott személyeket. Foglalkoztatásuk segítése nem váltható ki speciális eszközökkel, segítő irányítást igényel. 
A képzések listájának összeállításában nagy szerepet játszik, a Nemzeti Munkaügyi Hivatal Szak-és Felnőttképzési Igazgatóságának (NSZFI) által kidolgozott készségfejlesztő speciális szakiskoláknak címzett központi tantervek választéka.
A szakképzési modulokat egészíti ki a „Munkahelyi gyakorlat” program. Az Intézmény 2004-ben csatlakozott a Salva Vita Alapítvány által kidolgozott programhoz, amelynek lényege, hogy heti rendszerességgel, 3-4 tanuló kísérővel „normál”, nem védett munkahelyen dolgozik 3-4 órában alkalmanként. A munkahelyek így megismerhetik a tanulók képességeit, illetve a tanulók is megismerkedhetnek a nyílt munkaerőpiacon végzett tevékenységekkel. Az iskoláknak ez óriási tapasztalat, hogy mire kell felkészíteni a tanulókat, mint jövőbeni munkavállalókat. A „Munkahelyi Gyakorlat” program folytatása a „Támogatott Foglalkoztatás” program, amely szintén a Salva Vita Alapítvány programja. Győr városában 2005-től a Szent Cirill és Methód Alapítvány végzi a tevékenységet, pályázat alapján. A program kezdetben csak a tanulásban, illetve értelmileg akadályozott fiataloknak segített munkahelyek keresésében, mára azonban kibővült a tevékenység az egyéb megváltozott munkaképességű személyek munkába segítésére is. Az intézmény együttműködési megállapodás keretében küldi az iskolából kikerülő fiatalokat az Alapítványhoz. A program fennállása óta 4-5 volt tanulót sikerült, az alapítvánnyal való közreműködéssel közösen, tartósan, nyílt munkaerő piacon elhelyezni.
Az intézményvezető szerint a munkáltatók érdeklődése megnőtt a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatása iránt a rehabilitációs hozzájárulás összegének megemelésével, azonban ez nem segítette az értelmi fogyatékosok foglalkoztatását.
Az intézmény a Munkahelyi Gyakorlat programot éveken keresztül pályázati úton tudta finanszírozni, a pedagógiai programjukba is bekerült. Ezt az intézmény fenntartója elfogadta, azonban anyagi támogatást nem adott hozzá, mint ahogy egyetlen szakképzési modulhoz sem. A szakképzés eszközigényét pályázati forrásokból illetve szakképzési hozzájárulásokból finanszírozták eddig, azonban a pályázati lehetőségek elapadtak, szakképzési hozzájárulást ez évtől nem fogadhattak. A meglévő eszközök használatához szükséges fogyóeszközökre nincs keret, az eszközök pótlására, javítására nincs lehetőség. 
Az igazgató véleménye szerint az értelmileg akadályozottak társadalmi integrációjának feltétele lenne a minél több külső munkahelyen végzett gyakorlat. A munkahelyeken foglalkoztatni kellene mentort, aki segíti őket a munkájuk során. Fontosnak tartja olyan szociális foglalkoztatók kialakítását, amelyek a gyengébb képességű értelmi fogyatékos embereknek adnának munkalehetőséget, rehabilitációs céllal.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. A törvény 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat.

II. Az érintett alapvető jogok és elvek tekintetében
A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye 
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint a Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.
Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket31. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást.

Az emberi méltósághoz való jog
Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. A korábban irányadó és az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő.
Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit32.
A méltósághoz való jognak részét képezi az is, hogy minden embert másokkal egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az egyes emberek és embercsoportok között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni33.
Az I. cikk (3) bekezdése határozza meg az alapjog korlátozás kritériumait, amely szerint arra csak más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával kerülhet sor.
A hátrányos megkülönböztetés tilalma, a fogyatékossággal élők védelme
Az Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdése tartalmazza a diszkrimináció tilalmát, mely szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Az Alaptörvény XV. Cikk (4) bekezdése továbbá előírja, hogy Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti, a XV. cikk (5) bekezdése emellett külön is kiemeli, hogy Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.
A két évtizedes, töretlen, az Alaptörvény fenti rendelkezése alapján továbbra is irányadónak tekinthető alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. Bár az Alkotmány – ahogyan az Alaptörvény is – szövegszerűen csak az alapvető jogok tekintetében tiltotta a hátrányos megkülönböztetést, az Alkotmánybíróság szerint e tilalom, ha a megkülönböztetés sérti az emberi méltósághoz való alapvető jogot, kiterjed az egész jogrendszerre.
Az egyenlő bánásmóddal és az esélyegyenlőséggel összefüggésben érdemes arra is utalni, hogy az alapvető jogok biztosa számára az ombudsmantörvény immár fontos célként fogalmazza meg a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportokhoz tartozó személyek jogainak fokozott védelmét, ugyanakkor eddig az országgyűlési biztosok – külön törvényi felhívás nélkül is – kiemelt figyelmet fordítottak az ebbe a csoportba tartozók alapvető jogainak a védelmére. A töretlen ombudsmani gyakorlat alapján nyilvánvalóan e személyi körbe tartoznak – különböző okok miatt – a hajléktalanok, a fogyatékossággal élő személyek, az idősek, a betegek, ezen belül pedig kiemelten a pszichiátriai betegek, a fogvatatottak, továbbá ide sorolhatóak a 18 év alatti gyermekek, sőt a 18 év feletti fiatal felnőttek is.
A felsorolt egyes társadalmi csoportok más és más okokból (például az egzisztenciális helyzetük, életkoruk, egészségi vagy mentális állapotuk miatt) minősülhetnek veszélyeztetettnek, a közös pont bennük az, hogy helyzetük miatt egyfelől kiszolgáltatottak valamennyi állami, közhatalmi beavatkozással szemben. Másfelől esetükben súlyos és közvetlen következményekkel járhat az is, ha az állam nem tesz eleget egyes alkotmányos feladatainak, a speciális, rászorultakat segítő szabályozás és gyakorlat kialakításával, fenntartásával kapcsolatos kötelezettségeit nem vagy nem megfelelően látja el. Legyen szó ugyanakkor indokolatlan közhatalmi beavatkozásról, vagy éppen állami feladat, kötelezettség elmulasztásáról, az érintettek jog-, illetve érdekérvényesítő képessége minimális.
A jogegyenlőség, az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülése és az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettsége, az egyes, kiemelten védett csoportok jogainak megfelelő biztosítása kiemelt fontosságú a foglalkoztatás területén, a munka világában. Az alapvető jogok biztosa minderre, valamint a vizsgálati hatáskör terjedelmére tekintettel az egyenlő bánásmód követelményének előmozdítása érdekében, az egyes védett csoportba tartozó személyek munkavállalásával, munkáltatásával összefüggésben több irányban folytatott átfogó jellegű vizsgálatot.

A munka szabad megválasztásához való jog
Az Alkotmány korábbi rendelkezéseit értelmező, közel két évtizedes alkotmánybírósági gyakorlatban a munkához való jog alkotmányos alapjogként a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot jelentette. Erre figyelemmel számos ombudsmani jelentés, valamint éves beszámolók is rögzítették a foglalkoztatáshoz való jog jellegadó sajátosságait.
A második generációs szociális jogok közé sorolható foglalkoztatáshoz való jog két elemből áll, az egyik a „jog” a munkához, a munkavégzéshez, amely a munkahelyteremtést és ezek megőrzését, a munkanélküliség kezelését szolgáló állami foglalkoztatáspolitikát foglalja magában, a másik pedig a foglalkozás megválasztásának szabadsága (alanyi jellegű jog). Az Alkotmánybíróság szerint a korlátozás más-más mérce alapján ítélendő meg aszerint, hogy a foglalkozás gyakorlását vagy annak szabad megválasztását korlátozza-e az állam, s az utóbbin belül is különbözik a megítélés az adott foglalkozásba kerülés szubjektív, illetve objektív korlátokhoz kötésének megfelelően. A munkához való jogot az veszélyezteti a legsúlyosabban, ha az ember az adott tevékenységtől el van zárva, azt nem választhatja.
Bár a 2012. január 1-jétől hatályos Alaptörvény számos alkotmányi elemet átvesz, érintetlenül hagy, a szociális jogokkal, ezen belül a foglalkoztatáshoz való joggal összefüggésben több figyelemreméltó változtatást hajt végre, ezek jelentősége azonban eltérő lehet. Az alaptörvény például nem tartalmazza az „egyenlő munkáért egyenlő bért” elvét, azonban az Alkotmánybíróság értelmezésében az Alkotmány 70/B. § (2) bekezdése az általános diszkriminációtilalmat megfogalmazó rendelkezésnek (70/A. §) a munka világára való konkretizálása, így ez elvben nem okoz értelmezési problémát. Az Alaptörvény XII. cikk (1) bekezdése lényegében, kisebb módosítással átemelte az Alkotmány 70/B. § (1) bekezdését, de nem tartalmazza annak első fordulatát, vagyis, hogy a „Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához”.
Mindez ugyanakkor nem jelent tartalmi változást, mivel az Alkotmánybíróság gyakorlatában a munkához való jog alkotmányos alapjogként a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot jelenti. Az Alaptörvény XII. Cikk (1) bekezdésének második mondata ugyanakkor már egy teljesen új elemet és megközelítést foglal magában: jelentheti egyrészt a munkavégzési kötelezettség előírását a közösség gyarapítása érdekében a képességek és lehetőségek függvényében, másrészt a munkavégzéshez kapcsolódó arányos közteherviselés előírását egyaránt. Ezzel együtt államcélként jelenik meg a munkalehetőségek biztosítása. Azt is hozzá kell tenni, hogy ezen a területen (is) az alkotmányos mérce, szemlélet (esetleges) változása komplex csak más alaptörvényi szakasz (pl. emberi méltósághoz való jog, szociális biztonsághoz való jog) értelmezésével együttesen vázolható fel. A kötelező és irányadó majdani alkotmánybírósági határozatok megszületéséig ugyanakkor az európai sztenderdek (különösen a közösségi alapjogi normák) mellett – kizáró rendelkezés hiányában – az ombudsman számára továbbra is használhatóak a korábbi alkotmánybírósági gyakorlat megállapításai.
Az Alaptörvény XVII. cikke ugyancsak kiemelendő rendelkezéseket tartalmaz: rögzíti az együttműködési kötelezettséget, amely szerint a munkavállalók és a munkaadók – a munkahelyek biztosítására, a nemzetgazdaság fenntarthatóságára és más közösségi célokra is figyelemmel – együttműködnek egymással. Az Alaptörvény rendelkezik arról is, hogy minden munkavállalónak joga van az egészségét, biztonságát és méltóságát tiszteletben tartó munkafeltételekhez, a napi és heti pihenőidőhöz, valamint az éves fizetett szabadsághoz.

Nemzetközi kötelezettségeink és követendő európai példák
A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezmény34 26. Cikke értelmében a részes államok megtesznek minden hatékony és szükséges intézkedést – ideértve a sorstársi segítségnyújtást is – annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára az élet minden területén biztosított legyen a legteljesebb függetlenség, a fizikai, mentális, szociális és szakmai képességek, valamint a teljes befogadás és részvétel elérése és megtartása. E célból a részes államok átfogó habilitációs és rehabilitációs szolgáltatásokat és programokat hoznak létre, erősítik és kiterjesztik azokat, különös tekintettel az egészségügy, a foglalkoztatás, az oktatás és a szociális szolgáltatások terén, oly módon, hogy a habilitációs és rehabilitációs szolgáltatások és programok:
a) a lehető legkorábbi szakaszban kezdődnek, és az egyéni igények és képességek multidiszciplináris értékelésén alapulnak;
b) támogatják a közösségben való részvételt és az abba való befogadást, önkéntes alapon működnek, és a fogyatékossággal élő személyek lakóhelyéhez - a vidéki régiókat is beleértve – a lehető legközelebb vannak.
Az Egyezmény 27. Cikke kimondja, hogy a részes államok elismerik a fogyatékossággal élő személyek munkavállaláshoz való jogát, másokkal azonos alapon; ez magában foglalja egy, a fogyatékossággal élő személyek számára nyitott, befogadó és hozzáférhető munkaerőpiacon szabadon választott és elfogadott munka révén nyerhető megélhetés lehetőségének jogát. A részes államok védik és segítik a munkához való jog érvényesülését - ideértve azokat is, akik a munkavégzés ideje alatt váltak fogyatékossá -, azáltal, hogy megteszik a szükséges lépéseket, akár törvényalkotás útján is, annak érdekében, hogy többek között:
a) megtiltsanak mindennemű, a fogyatékosság alapján történő, a munkavállalás bármely formájával kapcsolatos hátrányos megkülönböztetést, beleértve a munkaerő-toborzás, az alkalmazás és a foglalkoztatás feltételeit, a foglalkoztatás folytonosságát, a szakmai előmenetelt, valamint a biztonságos és egészséges munkakörülményeket;
b) a fogyatékossággal élő személyek méltányos és kedvező munkafeltételekhez való jogát másokkal azonos alapon védjék, beleértve az esélyegyenlőséget és az azonos értékű munkáért járó azonos díjazást, a biztonságos és egészséges munkakörülményeket, beleértve a zaklatás elleni védelmet és a sérelmek orvoslását;
c) biztosítsák, hogy a fogyatékossággal élő személyek másokkal azonos alapon gyakorolhassák munkaügyi és szakszervezeti jogaikat;
d) biztosítsák a fogyatékossággal élő személyek számára, hogy hatékonyan hozzáférjenek az általános szakmai és pályaválasztási tanácsadói programokhoz, a közvetítői szolgáltatásokhoz, valamint a szakképzéshez és továbbképzésekhez;
e) előmozdítsák a fogyatékossággal élő személyek elhelyezkedési és előrelépési lehetőségeit a munkaerőpiacon, valamint segítséget nyújtsanak a munkahely felkutatása, megszerzése, megtartása és a munkához való visszatérés során;
f) támogassák az önfoglalkoztatás, a vállalkozás, a szövetkezetek fejlesztésének és az egyéni vállalkozás elindításának lehetőségeit;
g) fogyatékossággal élő személyeket foglalkoztassanak a közszférában;
h) megfelelő politika és intézkedések révén elősegítsék a fogyatékossággal élő személyek magánszektorban történő alkalmazását, amelybe beletartozhatnak megerősítő programok, ösztönzők és egyéb intézkedések;
i) biztosítsák, hogy a munkahelyen ésszerű elhelyezés legyen biztosítva a fogyatékossággal élő személyek számára;
j) elősegítsék a fogyatékossággal élő személyek munkatapasztalat-szerzését a nyílt munkaerőpiacon;
k) támogassák a fogyatékossággal élő személyeknek szóló szakképzési és szakmai rehabilitációt, a munkában tartási és munkába való visszatérést segítő programokat.
2. A részes államok biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyeket ne tarthassák rabszolgasorban vagy szolgaságban, valamint hogy - másokkal azonos alapon - részesüljenek a kényszer vagy kötelező munkával szembeni védelemben.
Az Európai Szociális Charta 15. Cikke szerint a fizikailag vagy szellemileg fogyatékos személyek szakmai képzéshez, rehabilitációhoz és újra-beilleszkedéshez való joga tényleges megvalósulásának biztosítása érdekében a Szerződő Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy
1. megfelelő intézkedéseket tesznek a képzési lehetőségek biztosítására, ahol szükséges, ott a köz- vagy magánjellegű speciális intézmények bevonásával is;
2. megfelelő intézkedéseket tesznek a fizikailag fogyatékos személyek munkába állására, mint speciális munkakereső szolgáltatások létrehozása, lehetőségek teremtése a védett foglalkoztatásra és a munkaadók ösztönzése fizikailag fogyatékos személyek alkalmazására.
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 26. cikke kimondja, hogy az Unió elismeri és tiszteletben tartja a fogyatékkal személyek jogát az önállóságuk, társadalmi és foglalkozási beilleszkedésük, valamint a közösség életében való részvételük biztosítását célzó intézkedésekre.
Az Európai Parlament Foglalkoztatási és Szociális Bizottságának a fogyatékossággal elő személyek mobilitásáról és befogadásáról, valamint a 2010–2020 közötti időszakra vonatkozó európai fogyatékosságügyi stratégiáról szóló jelentése hangsúlyozza, hogy a valamilyen fogyatékossággal elő népesség bevonása nélkül semmiképp sem teljesíthető az Európai Unió Európa 2020 stratégiájának azon célkitűzése, hogy 2020-ra 75%-ra emeljék a 20 és 64 éves életkor közötti népesség foglalkoztatási rátáját.
A jelentés azt is kiemeli, hogy az államháztartási megszorító intézkedések közül nem lehet elfogadni azokat, amelyek célja a fogyatékossággal elő személyeknek nyújtott szolgáltatások, illetve társadalmi befogadásukat elősegítő projektek költségvetésének indokolatlan csökkentése, hiszen ez a fogyatékossággal elő emberek bizonyos alapvető és elidegeníthetetlen jogai biztosításának megszűnését eredményeznék. Ezzel szemben határozottan növelni kell a befektetéseket ezen a téren, és a jelentés leszögezi, hogy az Európai Unióban minden egészségügyi szolgáltatásnak az egyetemesség, a minőségi ellátáshoz való hozzáférés, a méltányosság és a szolidaritás alapvető értékein kell alapulnia.
A stratégia kitér arra is, hogy jelenleg a tagállamokban nem vagy csak korlátozott mértékben állnak rendelkezésre átfogó, nemi szempontú bontás szerinti adatok a fogyatékosságügyi kérdésekről és a fogyatékossággal elő emberekkel kapcsolatos szolgáltatásokról, beleértve a bentlakásos intézmények és lakóotthonok mennyiségére és minőségére vonatkozó specifikus mutatókat és információkat is, valamint hogy az Eurostatnak35 több nemi alapú éves adatot kellene nyújtania a fogyatékossággal elő emberekről és gondozóikról. A jelentés szerint csalódottságra ad okot az átláthatóság hiánya és a fogyatékossággal elő emberek korlátozott bevonása az adatgyűjtésbe és a konzultációba. Az Európai Bizottságnak ösztönöznie kell a fogyatékossággal elő emberek konzultációs eljárásokban való részvételét, amelyeknek a nem kormányzati szervek tapasztalatai alapján teljes mértékben hozzáférhetőknek kell lenniük, és amelyeket úgy kell kialakítani, hogy lehetővé váljon a tényleges véleménynyilvánítás, és hogy hatékony tájékoztató kampányok kísérjék azokat.
Az Európai Parlament felhívja a Bizottságot és a tagállamokat arra, hogy a fogyatékossággal elő személyek nagyobb mértékű munkavállalását elősegítő intézkedések részeként tegyék meg a munka- és lakóhelyek akadálymentesítésének előmozdításához szükséges lépéseket.

III. A vizsgált kérdéskör tekintetében
A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezmény 27. Cikke kimondja, hogy a részes államok kötelesek biztosítani a fogyatékossággal élő személyek számára az általános szakmai és pályaválasztási tanácsadói programokhoz, a közvetítői szolgáltatásokhoz, valamint a szakképzéshez és továbbképzésekhez való hozzáférést annak érdekében, hogy a munkához való joguk maradéktalanul érvényesüljön.
Az Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdése értelmében Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.
A Fot. 13. §-a értelmében a fogyatékos személynek joga, hogy állapotának megfelelően és életkorától függően korai fejlesztésben és gondozásban, óvodai nevelésben, iskolai nevelésben és oktatásban, fejlesztő felkészítésben, szakképzésben, felnőttképzésben, továbbá felsőoktatásban vegyen részt a vonatkozó jogszabályokban meghatározottak szerint.
Az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 65/A. § -a értelmében az emberi erőforrások minisztere a társadalmi esélyegyenlőség előmozdításáért való felelőssége körében felel különösen a fogyatékosok és megváltozott munkaképességű személyek esélyegyenlőségének, valamint a nők és férfiak esélyegyenlőségének előmozdításáért, továbbá a foglalkoztatási rehabilitációért.
A fenti konkrét feladat- és hatáskör megjelölés ellenére az emberi erőforrások minisztere arról tájékozatott, hogy a szakképzés, a felnőttképzés és a foglalkoztatás a nemzetgazdasági miniszter felelősségi körébe tartozik, ezért ő nem rendelkezik információval az érintett témában. A nemzetgazdasági miniszter és a Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatója szintén felhívta a figyelmemet arra, hogy a foglalkoztatási rehabilitáció – beleértve a képzést is – az emberi erőforrások miniszterének feladat- és hatásköre. Álláspontom szerint a fogyatékossággal élő személyek képzése az eredményes foglalkoztatásuktól elválaszthatatlan, ezért az illetékes szakminisztériumoknak kiemelt figyelmet kellene fordítania a hatékony együttműködésre, a folyamatos egyeztetésre. A fentiek alapján és a vizsgálatom során azonban azt tapasztaltam, hogy az egyes szakminisztériumok jogszabályi előírásokra hivatkozva egymástól elhatárolódnak, a témával kapcsolatos kompetenciájuk hiányát hangsúlyozzák. Mindez nem csak a konkrét feladat- és hatáskörökre való hivatkozásaikból állapítható meg, ugyanis az együttműködés hiánya valamennyi megkeresésemre adott válaszból – vagyis az országos Fogyatékosügyi program végrehajtását szolgáló konkrét intézkedések hiányából is – egyértelműen kiolvasható.
Véleményem szerint az illetékes szaktárcák közötti együttműködés hiányára vezethető vissza, hogy nem létezik egységes, világos szabályozás és egy olyan összehangolt, központi irányítás alatt álló, hierarchikus intézményrendszer, amely a fogyatékossággal élők foglalkoztatását és képzését támogatja. Az alacsony költségvetéssel rendelkező szakiskolák központi szervezés és irányítás hiányában, a feladatellátás során magukra maradnak, információt civil szervetektől, társintézményektől, és személyes kapcsolataik révén (például végezett tanulóktól) szereznek. Képzési jegyzékeik kevésbé igazodnak a munkaerőpiac valós igényeihez, így a szakképzést teljesített fogyatékossággal élő személyek elhelyezkedési esélyei csekélyek.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójának véleménye szerint az integrált oktatásban és képzésben való részvétel lehetősége mindenki számára nyitva áll. A különböző fogyatékossági csoportokba tartozó civil szervezetek vezetői azonban arról számoltak be, hogy tapasztalataik szerint az integrált képzésnek a személyi és tárgyi feltételei nem állnak rendelkezésre, így mindez csak elvi lehetőség marad.
Mindezeket alátámasztja az a tény is, hogy az általam megkeresett valamennyi szerv arról tájékoztatott, hogy nincs tudomása kidolgozott, kifejezetten a fogyatékossággal élő személyek élethosszig tartó képzését és továbbképzését biztosító stratégiáról. A nemzetgazdasági miniszter ennek kapcsán kiemelte, hogy véleménye szerint az Új Országos Fogyatékosügyi Program tekinthető a fogyatékos személyek élethosszig tartó tanulását célzó, átfogó nemzeti stratégiának, annak ellenére, hogy a Program kifejezetten a fogyatékossággal élő vagy a megváltozott munkaképességűek oktatásával, képzésével nem foglalkozik.
Az egységes szabályozás és intézményrendszer kialakítását, illetve a munkaerőpiaci igényekhez igazodó képzések jegyzékének meghatározását akadályozza az is, hogy nem áll rendelkezésre egy olyan kiterjedt adatbázis, amely nyilvántartja a fogyatékossággal élők képzését biztosító intézményeket. Intézményes keretek hiányában a civil szervezetek pályázati forrásokból szerveznek képzéseket a fogyatékossággal élők számára, amely megoldás azonban kiszámíthatatlan és hosszú távra nem tervezhető. A vizsgálat során megállapítottam, hogy meghirdetnek ugyan fogyatékossággal élők esélyegyenlőségét célzó pályázatokat, a pályázati feltételek azonban szűkre szabják a lehetséges pályázók körét, így több általam megkeresett civil szervezet sem tudott eredményesen részt venni azokon.
Álláspontom szerint az állami és civil szféra tagjainak nagyobb hangsúlyt kellene fektetniük a folyamatos együttműködésre, biztosítva a hatékony kölcsönös információáramlást. A civil szervezetek számára biztosított együttműködés jelenleg kimerül a jogalkotásra vonatkozó véleményezési lehetőségben, amely azonban az érdemi vélemények elkészítéséhez szükséges felkészülési idő hiánya miatt nem tölti be rendeltetését. Valamennyi civil szervezet arról számolt be, hogy gyakorlati tapasztalataikon alapuló szakmai javaslataik nem jutnak el a jogalkotóhoz. Álláspontom szerint a fogyatékossággal élők élethosszig tartó tanulását biztosító és a foglalkoztatásukat elősegítő képzési rendszer kiépítése érdekében az illetékes minisztériumoknak célszerű lenne a civil szervezetek által kidolgozott, igazoltan eredményes és hatékony gyakorlati módszereket és programokat (például Munkahelyi Gyakorlat Program, Támogatott Foglalkoztatás, 4M módszer) támogatni, valamint országos szinten való alkalmazásukat ösztönözni.
Amint azt már az AJB-2618/2012. számú jelentésemben is megállapítottam, problémát jelent, hogy a hazai jogrendszerben nem létezik egységes definíció a „fogyatékos személy” meghatározására, a fogalmak sokfélesége az egyes jog és szakterületek különbözőségéből fakad. A jelenlegi foglalkoztatási rendszer a fogyatékossággal élők foglalkoztatását nem támogatja, ugyanis a „megváltozott munkaképességű személy” fogalomkör tág, és több homogén csoportot foglal magában, úgy mint az egészségkárosodottak és a fogyatékossággal élő személyeket. Véleményem szerint az egyes csoportokon belül is jelentős eltérések lehetnek az egészségkárosodás, illetve a fogyatékosság mértékét illetően. Ebből az következik, hogy az egészségkárosodott és a fogyatékossággal élő személyek életminősége, a környezetükhöz való alkalmazkodási képessége, foglalkoztathatóságuk mértéke széles skálán mozog, így a munka világába való hosszú távon eredményes beilleszkedésük csak egy sokkal differenciáltabb és célcsoport-specifikusabb módszertanon alapuló foglalkoztatási és támogatási rendszerben biztosítható. 
A megállapítással kapcsolatban az emberi erőforrások minisztere arról tájékoztatott, hogy a tárca törekszik az egységes fogalomrendszer kidolgozására, ugyanakkor tudomásom szerint a 1056/2012. (III. 9) Korm határozat 1. mellékletében a fogyatékossággal élő személy fogalmának tekintetében – a Fot. és az ENSZ Egyezmény rendelkezéseinek összhangját megteremteni célzó – módosító javaslat benyújtásának 2012. szeptember 30-i határideje eredménytelenül telt el.
Sajnálattal tapasztaltam a vizsgálat során, hogy valamennyi általam megkeresett szerv továbbra is téves fogalomhasználattal él, ugyanis az elfogadott, helyes szóhasználat szerint az érzékszervi, mozgásszervi és értelmi sérült/akadályozott személyek „fogyatékos személyek”, illetve „fogyatékossággal élő személyek”. A társadalmi szemléletformálás érdekében és az esélyegyenlőség jegyében ezért a „fogyatékkal élő személyek” szóhasználat kerülendő.34
Itt kívánom megjegyezni, hogy annak érdekében, hogy a munkáltatók és a szélesebb értelemben vett társadalom a fogyatékossággal élő személyek felé befogadóbb, elfogadóbb legyen, szükség lenne a társadalmi szemléletformálás eszközeire és minél szélesebb körben történő érvényesítésére forrásokat elkülöníteni.
Mindezek alapján megállapítom, hogy hiányzik az egységes szabályozás és az összehangoltan működő, központi irányítás alatt álló intézményrendszer, amely a fogyatékossággal élők foglalkoztatását és képzését hatékonyan és transzparens módon támogathatná. A jelenleg hatályos jogszabályi környezet nem felel meg teljes mértékben az Európai Unió által kidolgozott Európa 2020 Stratégiában foglaltaknak, és nem felel meg a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezményben rögzített – és a 2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetett – önálló életvitel és társadalmi részvétel normáinak sem. A jelenlegi átláthatatlan és hiányosan kidolgozott, ad hoc jelleggel működő támogatási (pályázati) rendszer nem segíti elő a fogyatékossággal élő személyek számára a munka világába való bekapcsolódás és aktív részvétel lehetőségét. Ebből következően sérül a fogyatékossággal élő személyeket megillető emberi méltósághoz és a munka szabad megválasztásához való jog, illetve nem érvényesül az Alaptörvényben deklarált fogyatékossággal élő személyek védelme és az egyenlő bánásmód követelménye sem. A feltárt joggyakorlat, valamint a jogalkalmazó szervek munkájában tapasztalt bizonytalanság, az érintettek vonatkozásában, a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben idéz elő visszásságot.

Intézkedéseim
A vizsgálatom során feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok orvoslása és bekövetkezésük lehetőségének jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem 
1. a nemzetgazdasági minisztert, hogy az emberi erőforrások miniszterével együttműködve fordítson kiemelt figyelmet a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatását elősegítő képzésre és kezdeményezzen határozott intézkedéseket – a jelentésemben tett megállapítások figyelembe vételével – arra vonatkozóan, hogy a fogyatékossággal élő személyek munkaerőpiaci integrációja minél hatékonyabban valósuljon meg, biztosítva számukra az élethosszig tartó tanulás lehetőségét;
2. az emberi erőforrások miniszterét, tegyen határozott intézkedéseket annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára a mindenkori képzések jegyzéke és a képzési intézmények könnyen hozzáférhetővé váljanak.

Budapest, 2012. 
Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv; kihirdetetve a 2007. évi XCII. törvénnyel
2 Az Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség http://osha.europa.eu/hu/campaigns/hwi/topic_integration_disabilities/hungary/index_html/key_national_statistics_html (European Agency for Safety and Health at Work) honlapjáról (2012. április 19.)
3 10/2006. (II. 16.) OGY határozat az új Országos Fogyatékosügyi Programról II. fejezet 5. pont
4 A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ Egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv, kihirdetve a 2007. évi XCII. törvénnyel
5
6 A Támogatott Foglalkoztatás szolgáltatás a munkavállalói és a munkaadói elvárásokat kölcsönösen figyelembe vevő és hatékonyan kielégítő speciális munkaközvetítés, munkába helyezés.
7 A megváltozott munkaképességű személyek 2012. július1-jétől hatályos új ellátási rendszerében rehabilitációs ellátás annak a megváltozott munkaképességű személynek jár, aki a komplex minősítés eredményeként rehabilitálható, tehát foglalkoztathatósága rehabilitációval helyreállítható, vagy tartós foglalkozási rehabilitációt igényel. Az új támogatási rendszerrel összhangban a foglalkoztatás elősegítéséről szóló 1991. évi IV. tv. (továbbiakban: Flt.) is a rehabilitációs ellátásban részesülők foglalkoztatását elősegítő képzések támogathatóságáról rendelkezik.
8 ÁSZ Kutatóintézet „Felnőttképzési rendszerek hatékonysága a nemzetközi összehasonlításban”, c. tanulmány, 2009.
9 1056/2012. (III. 9.) Korm. határozat
10 Az Intézet feladat- és hatásköréről a területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatáról szóló 3/2011. (II.11.) KIM rendelet rendelkezik
11 A projekt megvalósítási időtartama 2008. 03. 01-201 3. 02. 28-ig terjed. A projekt kezdete óta 25.370 személyt szólítottak meg, melyből 14.843 fő került bevonásra 2011. március 31-ig, mely időpontban lezárult a bevonási időszak. Az igényelt támogatás (1 5.382.040.000,- Ft) alapján a forrásfelhasználás 64%-os (vagyis 9,8 MRD Ft került felhasználásra idáig).
12 1. Az akadálymentesség és egyetemes tervezés építészeti szempontjai, műszaki követelményei (építész, belsőépítész, épületgépész, épületvillamosság, járműtervező, út- és vasúttervező, formatervező, csomagolástervező, grafikus, kertészmérnök és szabadtéri építészet szakirányok számára). 2. Egyenlő esélyű hozzáférés biztosítása (infokommunikációs technológia, média, kommunikáció, foglalkoztatás és humánerőforrás-gazdálkodás, kulturális, sport- és szabadidős tevékenységek szervezése, egészségügyi ellátás, joggyakorlatok, szociális ellátás szakterületek számára). 3. Jelnyelvi képzések és továbbképzések (jelnyelvi minor szak, jelnyelvi tanári szakmai kompetenciafejlesztő továbbképzés, hallássérült tanulók bilingvális oktatása- nevelése szakirányú továbbképzés, idegen nyelvi tolmácsok jelnyelvi képzése jelnyelvi tolmácsokká, valamint idegen nyelvet jelnyelven oktató tanárok továbbképzése).
13 1. Az akadálymentesség és egyetemes tervezés építészeti szempontjai, műszaki követelményei (építész, belsőépítész, épületgépész, épületvillamosság, járműtervező, út- és vasúttervező, formatervező, csomagolástervező, grafikus, kertészmérnök és szabadtéri építészet, közigazgatásban dolgozó műszaki szakemberek kamarai továbbképzései). 2. Egyenlő esélyű hozzáférés biztosítása (infokommunikációs technológia, média, kommunikáció, foglalkoztatás és humánerőforrás-gazdálkodás, kulturális, sport- és szabadidős tevékenységek szervezése, egészségügyi ellátás, joggyakorlatok, szociális ellátás szakterületek szakmai továbbképzései). 3. Jelnyelvi képzések és továbbképzések (jelnyelvi képzések Al, A2, B1, B2 és Cl szinteken, jelnyelvi fordítók, valós idejű feliratok készítői, jegyzetelők hallássérült tanulók számára képzések). 4. Speciális képzési programok (autizmus szempontú infokommunikációs akadálymentesítés, súlyosan, halmozottan sérült személyek kommunikációs segítője, fejlődésmenetükben súlyosan akadályozott személyek kommunikációs szakembere, siketvak személyek kommunikációs segítője, felnőtt korban hallássérültté vált személyek kommunikációs trénere, a könnyen érthető kommunikációt használó segítők intenzív programja szakmai továbbképzések).
14 TÁMOP5.3.8-11/A1-2012-0001;RÉV projekt, 
15 Az ATF módszertani útmutatója részletesen tartalmazza az autizmussal élő személyek képességfelmérésével, munkára történő felkészítésével, munkapróbájával, munkába helyezésével, a munka feladatainak betanításával, a munkáltató felkészítésével, illetve az utókövetéssel kapcsolatos speciális tudnivalókat.
16 4M program, Támogatott Foglalkoztatás, Komplex, látássérültek elemi rehabilitációja
17 Salva Vita Alapítvány, a Kézenfogva Alapítvány, illetve az Aura Autistákat Támogató Közhasznú Egyesület. Ez utóbbi Egyesület autizmus specifikus munkaerőpiaci felkészítő programot működtet, melynek résztvevői számára az AOSZ önkéntes gyakornok program keretében biztosít lehetőséget munkatapasztalat szerzésre
18 NVQ – National Vocational Qualification módszer lényege, hogy az átképzés 3 – 5 hónapos lépcsőkben történik, amely 3-5 lépcsőben éri el a “szakmunkás” szintet, aki azonban fizikai vagy szellemi képességeiben korlátozott és csak p1. az első fokozatot képes csak elérni, az is használható és értékesíthető tudást szerez. Így elérhető a kései korban történő kényszerű átképzésnél is a gyors előrelépés.
19 szó szerinti magyar fordítása: „főáramlat” vagy „fősodrás”. Valamely tudományos vagy művészeti terület különböző irányzatai közül annak megjelölésére használatos, mely az adott terület célközönségének, valamint szakértőinek többsége által elfogadott és támogatott. Minden területnek és minden kornak, korszaknak megvannak a maguk uralkodó, azaz mainstream irányzatai, melyek természetüknél fogva háttérbe szorítják az alternatív irányzatokat.
20 TÁMOP5.3.8-11/A1-2012-0001; RÉV projekt
21 OSAP 1665 Statisztikai Felület, Nemzeti Munkaügyi Hivatal Szakképzési és Felnőttképzési Igazgatósága, www.nive.hu
22 6/1996. (Vll.16.) MüM rendelet 3. § (2) bekezdés f) pont.
23 A Salva Vita Alapítvány szakmai kezdeményezésére a készségfejlesztő speciális szakiskolákban rendszer szinten olyan szakmai program (Munkahelyi Gyakorlat Program) került bevezetésre, amelynek során a tanulók nyílt munkaerőpiaci munkaadóknál töltik a szakmai gyakorlat jelentős részét.
24 2012-ben sikerrel fejeződött be az FSZK ún. SZAMSZ-modell (Szakiskolai Alternatív Munkaerőpiaci Szolgáltatás) fejlesztése, amely a szakképző iskolákba telepíti ezeket a szolgáltatásokat.
25 Salva Vita Alapítvány, Munkahelyi Gyakorlat programja
26 Szociológiai meghatározás; egy adott témában érdekeltek munkacsoportja, résztvevői létszám max. 20 fő
27 www.esotata.hu
28 www.szigonyalapitvany.hu
29 A kliensek széles köre igényli ezt a szolgáltatást, személyiségfejlesztésükben hatékony eszköz a számítógépes tudás megszerzése. A munka-rehabilitációban is jelentős szerepe van a számítógépek készségszintű kezelésének. (FSZK)
30 National Vocational Qualification (NVQ) módszert angol szakértőkkel közösen dolgozták ki 14 évvel ezelőtt és később olyan módon tudták ezeket fejleszteni, hogy 11 év alatt 6500 embert voltak képesek oktatni a legalacsonyabb állami normatíva töredékéért. Módszereikért két éve az EU a fogyatékosok ügyében kifejtett innovációs díjjal jutalmazta Párizsban a szövetséget és több hazai oktatás-fejlesztési szakmai kitüntetést is “bezsebelhettek”.
31 Magyar állami (rész)ösztöndíj, támogatási idő növelése, felkészítés és vizsgáztatás során nyújtott könnyítések, speciális mentesítések, segédeszközök, tájékoztató és tanácsadó rendszer
32 TAMOP-5.4.5-1 1/1-2012-0001 számú, „A fizikai és infokommunikációs akadálymentesítés szakmai tudásának kialakítása” című kiemelt projekt (448 730 000 Ft), valamint a TAMOP 5.3.8/AI-2012-0001 számú, Rehabilitáció – Ették – Változás (REV): Megváltozott munkaképességű személyek munkaerőpiaci helyzetének elősegítése érdekében történő rendszerszintű képzési és szolgáltatásfejlesztési modellprogram című kiemelt projekt (4,7 milliárd Ft-os kerettel)
33 TAMOP 5.3.8-A1, 5.3.8-A2 és TAMOP-5.3.8-A3 programok
34 Ugyanakkor sajnálatos módon az Alaptörvény is ezt a téves megfogalmazást használja a XV. cikk (5) bekezdésében, miszerint „Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.”