Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-4650/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Várady Eszter
Az eljárás megindulása
Az ügyvédi projekt indításakor közzétett projekt-tervezetünkben egyebek mellett megállapítottuk, hogy az egyéni alapjogok védelme szempontjából is kiemelt fontossággal bír az ügyvédi védelemhez és a képviselethez való hozzáférés, az eljárási jogi eszközök egyenlősége, az ügyvédek félelem- és befolyásmentes működése. Ez utóbbi követelményt – amelyet a Magyar Ügyvédi Kamara elnöke projektindító sajtótájékoztatónkon tervezetünkből külön is kiemelt – veszélyeztethetik a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi V. törvény (továbbiakban Ctv.) 2012. március 1-jétől hatályba lépő egyes módosításai. 
Erre tekintettel az ügyvédi projekt keretében, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam, egyidejűleg, az Ajbt. 21. §-a alapján tájékoztatást kértem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumtól, valamint a Magyar Ügyvédi Kamarától.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	Emberi méltósághoz való jog (Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”)
·	Tulajdonhoz való jog (Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés „Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár.”) 
·	Hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alaptörvény XV. cikk (1)-(2)-(5) bekezdés: (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. (2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. (5) Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.”). A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség.

Alkalmazott jogszabályok
·	A cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi V. törvény (a továbbiakban: Ctv.)
·	Az ügyvédségről szóló 1998. évi XI. törvény (továbbiakban Üt.)

Megállapított tényállás
A Ctv. 2012. március 1-jén hatályba lépő egyes módosításai alapjogvédelmi szempontból több visszásságot is felvetnek. Ezek egyike – a 34. § (2) bekezdése – az új cég beadására és cég módosítására vonatkozó bejelentési kötelezettség késedelmes teljesítésével kapcsolatos. Az új szabályozás értelmében a cégbíróság 50. 000 forinttól 900. 000 forintig terjedő pénzbírsággal sújtja azt, aki a bejegyzési, illetve változásbejegyzési kérelem előterjesztését a vonatkozó határidőn túl, késedelmesen teljesíti.
Alapjogvédelmi szempontból ugyancsak megkérdőjelezhető a törvény 48. § (6) bekezdésében foglalt, egyszerűsített cégeljárásra vonatkozó szigorítása. Ennek értelmében a cégbíróság a bejegyzési kérelmet elutasítja és a jogi képviselővel szemben a 34. § (2) bekezdésébe foglalt pénzbírságot alkalmazza, ha észleli, hogy azok az adatok, amelyeknek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felel meg a jogszabályok rendelkezéseinek.
A következő, általam kifogásolt módosítás szintén az egyszerűsített cégeljárást érinti. A 74. § (5) bekezdése szerint, amennyiben egyszerűsített eljárásban bejegyzett cég vonatkozásában azért indul törvényességi felügyeleti eljárás, mert a bejegyzési kérelemben szereplő adat, amelynek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felelt meg a jogszabályok rendelkezéseinek, a cégbíróság a jogi képviselővel szemben a 34. § (2) bekezdésében foglalt pénzbírságot alkalmazza.
A Ctv. módosítás utáni szövege márciustól tehát már nem ad mérlegelési lehetőséget a bírságolás tekintetében.
Problémaként merül fel ezzel kapcsolatban, hogy az egyszerűsített cégeljárások során a cégbíróságok joggyakorlata nem egységes, illetve az, hogy jogi egyetemi végzettséggel nem rendelkező bírósági ügyintéző dönti el a kérelem jogszerűségét, továbbá az, hogy a Ctv. nem tartalmaz mintát a kötelezően csatolandó mellékletekre. Fentiekből megállapítható, hogy a módosítás nem teljes mértékben objektív feltételekhez köt lényegében objektív szankciót.
Ez a tendencia az egyszerűsített cégeljárás igénybevételét veszélyeztetheti, mert a kockázat (és a bírság összege) nem áll arányban a reálisan érvényesíthető munkadíjakkal. (Az egyszerűsített eljárással történő cégbejegyzés illetéke a jelentős mértékű emelés1 után is csak a fele a rendes eljárásban történő bejegyzésnek).
A közigazgatási és igazságügyi miniszterhez intézett megkeresésemben a Ctv. módosításának áttekintése érdekében, a következő kérdésekről kértem tájékoztatást:
1.	Mely érvek indokolták a jogszabály fentiekben részletezett módosítását?
2.	Fenti módosítások nem hatnak-e negatívan a rövidebb és a 2012. márciusi módosítás után is lényegesen kedvezőbb költségű egyszerűsített cégeljárás gyakorlati alkalmazásra? 
3.	Mi alapján differenciál a cégbíróság a meglehetősen széles skálát (50 000-900 000 forint) átfogó bírság tekintetében, illetőleg a jogszabályi környezet milyen mérlegelési lehetőséget ad a cégbírónak?
4.	Kifogásolhatónak tartja-e, hogy a jogszabály mérlegelés nélkül rendeli kiszabni a büntetést a jogi képviselővel szemben, ha a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felelt meg a jogszabályok rendelkezéseinek, ugyanakkor nem tartalmaz mintát a mellékletekre vonatkozóan?

A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszlevelében az alábbiakról tájékoztatott:
1. A Ctv. tárgybeli módosításának előkészítése 2011 őszén kezdődött meg. A felülvizsgálat kapcsán többek között az állami adóhatóság, valamint a bíróságok részéről érkeztek olyan jelzések, hogy az egyszerűsített cégeljárás szabályait – a gazdasági életben tapasztalt visszaélések megszüntetése érdekében, a forgalom biztonsága, az állami szervek túlterheltségének csökkentése érdekében – felülvizsgálni szükséges.
A statisztikai adatokat vizsgálva megállapítható volt, hogy az elmúlt pár évben, az egyszerűsített cégeljárás bevezetése óta a gazdasági társaságok száma jelentősen megnőtt és összetételük átalakult. Míg öt évvel ezelőtt népszerűek voltak a korlátlan tagi felelősséggel működő társasági formák, addig 2011-re a korlátolt felelősségű társaságok száma majdnem duplájára nőtt. A jogalkalmazási tapasztalatok azt mutatták, hogy a korlátozott tagi felelősség mögé bújó cégtulajdonosok számtalan esetben tudatosan, nagy tartozásokat maguk mögött hagyva adták el, vagy hagyták magukra cégüket. Ez a tendencia véleménye szerint a gazdasági életben jelentős károkat okozott, nemcsak a piaci szereplőknek, hanem a köztartozások miatt az államnak is. Az állami adóhatóság ezért a kiegyenlítetlen köztartozások és a fantomcégek kiszűrése érdekében fokozott leterheltségére hivatkozással jelezte, hogy az egyszerűsített cégeljárás szabályain gyökeresen változtatni kell.
Kifejtette, hogy a túlzott mértékű cégalapítással párhuzamosan a felszámolási eljárások száma is ugrásszerűen megnőtt. A felduzzasztott cégnyilvántartás – amely hozzávetőlegesen 600 000 céget tartalmaz – már nem tükrözi a ténylegesen gazdasági tevékenységet végző cégeket. Tájékoztatása szerint számtalan olyan megkeresés érkezett a minisztériumhoz, melyben arról a tényről számoltak be, hogy egy panellakásban több ezer cég van bejegyezve, és az adóssággal terhelt cégek megvásárlására már nyíltan, újsághirdetésekben ajánlkoznak.
A gazdasági életet rendkívül bizonytalanná teszi az a tény, hogy a cégek működésének átlag ideje három év, a gazdasági társaságoknak az üzleti partnerek megbízhatóságáról, stabil működésétől, tőkeerősségéről folyamatosan tájékozódni kell.
A Ctv. tárgybeli módosítását tartalmazó, a csődeljárásról ás a felszámolási eljárásról szóló 1991. évi XLIX törvény, a gazdasági társaságokról szóló 2006. évi IV törvény, a cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról ás a végelszámolásról szóló 2006 évi V törvény, továbbá az ezekkel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXCVII. törvény elsődleges célja tehát az volt, hogy a csalárd módon eljáró, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok felelősségre vonása ne maradjon el, a hitelezőket és az államot károsító, a gyors és egyszerű cégeljárással visszaélő vállalkozói magatartások visszaszorításra kerüljenek.
2. A fenti célok mentén került sor az egyszerűsített cégeljárás szabályainak felülvizsgálatára. A cégbíróságok bevonásával a felülvizsgálat elsődleges szempontja a cégnyilvántartás közhitelességének helyreállítása és a cégbírósági kontroll erősítése volt. A cégbíróságok jelezték ugyanis, hogy az egyszerűsített cégbejegyzések nagy száma jelentős kapacitásokat köt le a cégbíróságokon, ebből következően az egyszerűsített cégeljárás bevezetése óta átalakult a cégbíróság szervezete is, megnőtt a bírósági ügyintézők és jelentősen csökkent a bírák száma. A cégbíróság több alkalommal is jelezte, hogy az egy munkaórás ügyintézési határidő az egyszerűsített cégeljárás esetén rendkívül szűk, ráadásul az egyszerűsített cégeljárási kérelmek nagy száma és ügyelosztás miatt egy kérelem megvizsgálására ennél kevesebb idő jut. Álláspontja szerint a jogi szabályozás miatt a bírósági ügyintézőnek akkor sem volt lehetősége elutasítania a kérelmet, ha a rendelkezésre álló szűk határidő alatt észleli, hogy a bejegyzési kérelem tartalma jogszabályt sért, mivel egyszerűsített cégeljárásban az elutasítási okok rendkívül szűk körűek voltak. 
A jogszabálysértő működés megszüntetésére egyetlen lehetőség a törvényességi felügyeleti eljárás megindítása volt, ez azonban egyrészt rendkívül költséges, másfelől a bírák korlátozott száma miatt a cégbíróságnak megfelelő kapacitása sincs arra, hogy valamennyi ügyben megindítsa a törvényességi felügyeleti eljárást. Törvényességi felügyeleti eljárást legnagyobb számban az állami adóhatóság indít, aki folyamatosan igyekszik figyelemmel kísérni a cégek törvényes működését, ez azonban a megnövekedett cégállomány vonatkozásában rendkívül nehézkes.
3. A jogalkalmazási tapasztalatok alapján a tárca a következő szempontokat mérlegelte a szabályozás előkészítése során.
Az egyszerűsített cégeljárás biztosítja a gyors cégalapítás lehetőségét, mely kiemelten fontos érdek. A cégbíróság az általános eljárásrend szerint 15 munkanap alatt vizsgálja meg, hogy a kérelem megfelelő-e, a szükséges okiratok csatolása teljes körűen megtörtént-e, valamint az abban szereplő adatok és az egyéb körülmények alapján bejegyezhető-e a cég a cégjegyzékbe, azaz az új szereplő a gazdasági élet részévé válhat. Az egyszerűsített eljárásban a bíróságnak egy munkaóra áll rendelkezésére, hogy az iratokat megvizsgálja. Ez az idő leginkább arra elegendő, hogy a cégbíróság megvizsgálja, hogy a kérelem jogszabályban meghatározott elutasításának lehetősége fennáll-e, ha ilyen körülmény nem merül fel, a céget bejegyzi a cégjegyzékbe, tekintettel arra, hogy ebben az eljárásban hiánypótlásra nincs lehetőség.
Kiemelten fontos nézőpontja szerint, hogy az egyszerűsített eljárás lényege, központi eleme az, hogy a jogi képviselő átvállalja a bíróságtól az általa benyújtott okiratok törvényességi szempontú ellenőrzését, ezáltal tud a bíróság vizsgálódásának ideje a minimálisra csökkenni, így a jogi képviselő szakmai hozzáértése a garanciája annak, hogy az egyszerűsített eljárásban a cégek regisztrációja során nem kerülnek bejegyzésre olyan cégek, amelyek a bírósági vizsgálat során fennakadtak volna.
A korábbi szabályoknak megfelelően is a jogi képviselő a bejegyzési kérelemben nyilatkozott arról, hogy a benyújtott okiratok törvényességi szempontú ellenőrzését elvégezte. A korábbi szabályozás szerint ennek a felelősségnek azonban nem volt súlya. Olyan cégek bejegyzésére is sor kerülhetett, amelyeknél hiányzott például a jegyzett tőke minimális összege, vagy olyan súlyos hibában szenvedett a kérelem, ami miatt az általános szabályok szerinti cégeljárásban elutasításra került volna. Szükséges volt tehát szankciót fűzni ahhoz a szabályhoz, hogy a jogi képviselő átvállalja a cégbíróság vizsgálódási szerepét, annak érdekében, hogy a jogi képviselők a lehető legnagyobb gondossággal járjanak el a kérelem benyújtása során.
Mivel a cégbíróság ügyintézési határidejének növelésére nem volt mód, a módosítás központi eleme az volt, hogy a jogi képviselő felelősségét meg kell erősíteni, tekintettel arra, hogy egyszerűsített cégeljárás során kiemelt hangsúlyt kap a jogi képviselő munkája, ebben az eljárásban tulajdonképpen átveszi a cégbíróság szerepét.
Ezzel párhuzamosan az egyszerűsített cégbejegyzés során bővítésre került a kérelem elutasításának esetköre, mivel a cégbíróság abban az esetben is elutasíthatja a kérelmet, amennyiben a cégbíróság észleli, hogy azok az adatok, amelyeknek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan a Ctv. előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a Ctv. 3. számú mellékletben felsorolt, kötelezően illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felel meg a jogszabályok rendelkezéseinek.
Tekintettel arra, hogy változásbejegyzési eljárásban az egyszerűsített cégeljárás – szintén a minimális bírói vizsgálódás okán – visszaélésekre adott okot, és az elsődleges kormányzati szándék a gyors cégalapítás biztosítása volt, így 2012. március 1-jétől változásbejegyzési eljárásban az egyszerűsített eljárás megszüntetésre került.
A fenti módosításokkal biztosíthatóvá vált, hogy a jogi képviselő nyilatkozata nagyobb hangsúlyt kapjon, felelőssége ténylegesen megállapítható és szankcionálható legyen.
4. Annak érdekében, hogy a bírságolás gyakorlata ne legyen elrettentő a jogi képviselők számára, folyamatban van a Ctv. olyan irányú módosítása, ami egyértelműbbé teszi, hogy az egyszerűsített cégbejegyzés során a cégbíróság kizárólag abban az esetben szabhat ki bírságot a jogi képviselővel szemben, amennyiben a Ctv. 48. § (6) bekezdés j) pontja szerinti esetben a bejegyezni kért adat vagy a benyújtott okirat súlyosan törvénysértő. 
A bíróságok bírságolási gyakorlata alapján ugyanakkor biztosan állítja a miniszter, hogy a bíróság a bírság mértékét a mulasztással adekvát mértékben, valamennyi szempont mérlegelésével szabja ki.
5. A Ctv. 34. § (2) bekezdésében foglalt módosítás ugyancsak a nyilvántartás közhitelességének garantálását tartja szem előtt. A Ctv. 22. §-a tartalmazza a cégnyilvántartás hitelességére vonatkozó rendelkezéseket. Álláspontja szerint a Ctv. 34. § (1) bekezdésében foglalt, a létesítő okirat aláírásától, illetve elfogadásától számított 30 nap megfelelő időt biztosít a cégek számára ahhoz, hogy a bejegyzési vagy változásbejegyzési kérelmet a cégbírósághoz benyújtsák. A jogalkalmazási tapasztalatok alapján vált szükségessé a bírságolási gyakorlat módosítása, tekintettel arra, hogy az ítélőtáblai gyakorlat nem tette lehetővé, hogy a Ctv. 34. 2012. március 1-jét megelőzően hatályos (2) bekezdése ösztönözze a cégeket arra, hogy bejelentsék a közhiteles nyilvántartásban szereplő adatok változását.
Összegezve tehát a miniszter azt állapította meg, hogy a Ctv. módosítása során az államnak nem csak a gyors cégalapítás lehetőségét kellett biztosítania, hanem emellett a hitelezők, üzleti partnerek érdekeit is szem előtt kellett tartania. Ennek során elsődleges érdek szerinte, hogy a közhiteles nyilvántartás naprakész és a jogszabályoknak megfelelő adatokat tartalmazzon, a cégnyilvántartás hitelesen tanúsítsa a benne feltüntetett adatok, továbbá a bejegyzett jogok és tények fennállását illetve azok változásait, valamint hogy a cégek törvényes működése kikényszeríthető legyen. A Ctv. folyamatban levő módosítása ugyanakkor álláspontja szerint tovább erősíti az ügyvédek félelem- és befolyásmentes működését biztosító garanciákat is.

A magyar ügyvédi kamara elnökétől a következő kérdések alapján kértem tájékoztatást:
1.	Álláspontja szerint a fenti módosítások nem hatnak-e negatívan a rövidebb és a 2012. márciusi módosítás után is lényegesen kedvezőbb költségű egyszerűsített cégeljárás gyakorlati alkalmazásra? 
2.	Megítélése szerint milyen szempontok szerint differenciál a cégbíróság a meglehetősen széles skálán (50.000-900.000 forint) átfogó bírság tekintetében, illetőleg a jogszabályi környezet milyen mérlegelési lehetőséget, esetleges iránymutatást ad a cégbírónak a bírság kiszabása körében?
3.	Kifogásolhatónak tartja-e, hogy a jogszabály mérlegelés nélkül rendeli kiszabni a büntetést a jogi képviselővel szemben, ha a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felelt meg a jogszabályok rendelkezéseinek, ugyanakkor nem tartalmaz mintát a mellékletekre vonatkozóan?
4.	Aggályosnak tartja-e, hogy jogi egyetemi végzettséggel nem rendelkező bírósági ügyintéző dönthet a kérelem jogszerűségről, annak tükrében, hogy Ctv. nem tartalmaz mintát a kötelezően csatolandó mellékletre?
5.	Melyek a módosítás utáni gyakorlati tapasztalatok az egyszerűsített cégeljárás cégbírósági elbírálásával kapcsolatban?

1. A Magyar Ügyvédi Kamara (MÜK) elnöke tájékoztatásában hangsúlyozta, hogy a Magyar Ügyvédi Kamara számára 2011 októberében megküldött, a tárgyra vonatkozó KIM-xx-GKFO/1780 /2011. sz. előterjesztés normaszöveg mellékletében a Ctv. 48. §, illetve a 8. cím teljesen más szöveggel szerepeltek, így a 34. § (2) bekezdésében szereplő bírságszabály a mai kontextusokban nem tartalmazott semmilyen szankciót. A Ctv. 74.§-sal kapcsolatban pedig az előterjesztésben semmiféle módosítási javaslat nem szerepelt. A tervezet a bíróság bírságolási jogkörének erősítését a cégekkel, vezető tisztségviselőkkel és csalárd módon eljáró vagy mulasztó cégvezetők és cégtulajdonosokkal szemben helyezte kilátásba. 
Ezek a kérdések nem merültek fel a 2011. október 17-én, a KIM épületében a közigazgatási egyeztetés során érkezett észrevételek egyeztetése során sem, melyen az összes érintett és megnyilatkozásra jogosult állami szerv, egyéb érdekelt jelen volt. Így a jogszabály előkészítés folyamán a később elfogadott normaszövegre irányuló javaslattal nem találkoztak, azt a kihirdetett jogszabályból ismerték meg.
2. A bírságolási gyakorlattal kapcsolatban az elnök úr arról tájékoztatott, hogy megkeresésemig egyetlen megyéből tud bírság kiszabásáról. Az általános visszajelzés – bírói információkra utalva – az, hogy a bírák tartózkodnak a bírság alkalmazásától.
3. Több megyéből érkezett olyan visszajelzés, hogy ügyvédek közötti szakmai konzultációkon olyan álláspont vált általánossá, hogy az egyszerűsített cégeljáráshoz rendelt kockázatokra tekintettel nem fogják vállalni ezt a típusú feladatot. A Fővárosi Törvényszéktől kapott szóbeli tájékoztatás szerint az egyszerűsített cégeljárások száma idén a következőképpen alakult:
Január: 6627; február: 8279; március: 3421; április: 1025; május: 1055 ügy (az év első két hónapjában még módosítás is benyújtható volt).
4. A kamara elnöke tájékoztatott, hogy az Alkotmányügyi Bizottság T-6842/4. sorszám alatt 2012. június 14-én módosító indítványt nyújtott be a Ctv. módosítása iránt. Ennek 6. pontja a Ctv. 48. § (6) f) pontja vonatkozásában – mely szerint „a cégbíróság a bejegyzési kérelmet elutasítja, ha észleli, hogy azok az adatok, amelyeknek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a 3. számú mellékletben felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felel meg a jogszabályok rendelkezéseinek” – megszünteti az anomáliát, de ugyanezt a kérdést nem érinti a Ctv. 74.§ (5) bekezdése esetében.
5. Álláspontja szerint a Ctv. 48. § (7) és a 74.§ (5) bekezdései (kifogásolt normák) ellentétesek az Alaptörvény 8. cikk (1) bekezdésével, II. cikkével, XIII. cikk (1) bekezdésével, valamint XV. cikk (2) bekezdésével.
A kifogásolt normák álláspontja szerint sértik az Alaptörvényben biztosított emberi méltósághoz való jogot, a jogállamiság alapelvét, a tulajdonhoz való jogot, valamint a diszkrimináció tilalmába ütköznek.

A). Az emberi méltósághoz való jog
Tekintettel arra, hogy az ügyvédekről szóló 1998. évi XL törvény (Üt.) 22. §-a az ügyvédi kamarai tagságot és ügyvédi megbízás ellátását csak természetes személyek számára teszi lehetővé (és őt terhelik az etikai, fegyelmi illetve végső soron a kártérítési felelősségek is), a kifogásolt normák nem csak az ún. „egyéni” ügyvédeket, hanem a társas keretben működő ügyvédeket is, azaz a homogén csoportként létező ügyvédség összes tagját természetes személyi minőségükben érintik. Ezt tükrözi a más ügyekből megismert következetes bírósági bírságolási gyakorlat is, mely mindig az ügyvédet, magát a jogi képviselőt represszionálja. Ezért a sértett természetes személyeket a jogvédelem e címen is megilleti. A Ctv.-nek a bírság összegszerűségét és kiszabását megalapozó 34. §-a így hangzik:
„(1) Kötelező cégbejegyzés esetén a bejegyzési kérelem előterjesztésének határideje – ha törvény kivételt nem tesz – a létesítő okirat aláírásától, illetve elfogadásától számított harminc nap. Ha a cég alapításához hatósági engedély szükséges, a bejegyzési kérelem előterjesztésének határideje az engedély kézhezvételétől számított tizenöt nap.
(2) A cégbíróság 50. 000 forinttól 900. 000 forintig terjedő pénzbírsággal sújtja azt, aki az (1) bekezdésben meghatározott bejelentési kötelezettségét késedelmesen teljesíti.”
A kifogásolt normák erre való utalással írják elő kötelező, minimumösszeggel meghatározott bírság kiszabását a cégbíróság számára jogi képviselővel szemben. A kiszabásnak feltétele, hogy 
• a cégbíróság a bejegyzési kérelmet arra tekintettel utasítsa el, mert észlelte, hogy azok az adatok, amelyeknek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan a Ctv. előír, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a Ctv. 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felel meg a jogszabályok rendelkezéseinek {Ctv, 48. 5 (7)}, illetve,
• amennyiben egyszerűsített eljárásban bejegyzett cég vonatkozásában azért indul törvényességi felügyeleti eljárás, mert a bejegyzési kérelemben szereplő adat, amelynek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a 3. számú mellékletben felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felelt meg a jogszabályok rendelkezéseinek [Ctv. 74. (5)]. 
A 8/1990. (IV. 23.) AB határozat szerint „az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot az ún.,, általános személyiségi jog” egyik megfogalmazásának tekinti. (..) Az általános személyiségi jog „anyajog “, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható”.
A 23/1990. (X. 3 1.) AB határozat szerint az emberi méltóság „azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva – a klasszikus megfogalmazás szerint az ember alany maradhat és nem válik eszközzé vagy tárggyá”.
Az idézett alkotmánybírósági döntésekből következően az emberi méltóságot sérti az az állami cselekvés, amely a jogalanyt tárgyként kezeli. Ez a tárgyként kezelés valósul meg akkor, ha alkotmányos indok nélkül olyan cselekményért is szankcióval sújtja a jogalkotó a jogalanyt, amelynek jogellenessége a jogalany érdekkörén kívüli okból, a jogalanynak való felróhatóságtól függetlenül következett be.
Az AB több határozatában helybenhagyta a felróhatóságtól független, objektív bírságolást lehetővé tevő szabályozást, ezt azonban mindig arra hivatkozva tette, hogy az így védett jogtárgy speciális jellemzőkkel bír, amelyek a felróhatóságtól független bírságolás lehetőségét alkotmányosan igazolják. 
A 498 JD/2000. AB határozat ennek megfelelően az építésügyi bírság objektív jellegét azzal igazolta, hogy „a jogszerűtlen építkezés következményei, – amelyek gyakran mások jogait, illetőleg a közérdeket súlyosan sértő állapot kialakulásához vezetnek – visszafordíthatatlanok, illetőleg csak nagy anyagi ráfordítás árán szüntethető/c meg. (..) Ha az építtető engedély nélkül építkezik, kivonja tevékenységét a hatóság ellenőrzése alól, s ezzel veszélyezteti az építési anyagi jog által védett közérdek érvényesülését. Ezért minősítette a jogalkotó önmagában az engedély nélküli építkezést közigazgatási szankcióval sújtható magatartássá”.
A közúti közlekedés szabályainak megsértése esetén alkalmazott objektív felelősség alkotmányos igazolását a 60/2009. (V. 28.) AB határozat abban látta, hogy „a szankcionált „magatartások túlnyomó részének megvalósítása esetén a közúti közlekedésben szükségszerűen olyan veszélyhelyzetek következnek be, melyek nemcsak közvetve, de közvetlenül is alkalmasak arra, hogy súlyos károkat okozzanak, adott esetben a közlekedésben részt vevő „ törvénytisztelő” személyek életét, testi épségét fenyegessék”.
Ennek megfelelően önmagában nem alkotmányellenes a jogellenes magatartás objektív, felróhatóságtól független szankcionálása, de erre csak akkor kerülhet sor, ha ezt megfelelő alkotmányos indok támasztja alá. Még ilyen esetben sem lehet azonban teljesen objektív a felelősség, mivel a 60/2009. (V. 28.) AB határozat szerint még ekkor is “az objektív jogellenességre alapozott felelősségi vélelem ésszerű megdöntésének minimuma az, hogy a jogszabály maradéktalanul biztosítsa annak lehetőségét, hogy a felelősségre vont személy minden kétséget kizáróan bizonyíthassa: a jogsértést nem ő követte el”.
A cégeljárás során a jogi képviselő fontos közbizalmi szerepet tölt be, azonban tevékenysége során a lehető legalaposabb körültekintéssel sem biztosíthatja azt, hogy az ellenjegyzése mellett benyújtott iratok mindenben megfeleljenek a jogszabályi rendelkezéseknek. A cégeljárás során benyújtandó iratok egy részénél a jogi képviselő közreműködése ésszerűen annak tanúsítására korlátozódik, hogy a törvényben előírt nyilatkozatot az adott személy tette.
Ilyen például a vezető tisztségviselő nyilatkozata az eltiltásról vagy a vezető tisztségviselő nyilatkozata a pénzbeli hozzájárulás rendelkezésre bocsátásáról.
A jogi képviselőnek nincs eszköze e nyilatkozatok valódiságának ellenőrzésére, ilyen kötelezettséget az ügyvédre egyébként a Ctv. sem ró. Ezekben az esetekben tehát olyan cselekményért szankcionálja a Ctv. az eljáró jogi képviselőt, amellyel összefüggésben a jogellenességet még csak fel sem ismerhette, ez viszont az egyén cselekvési autonómiájának sérelmén keresztül az emberi méltósághoz való jog sérelmére vezet.
A kifogásolt normák nem biztosítanak kimentési okot arra az esetre sem, ha a jogi képviselőn kívüli személy felelős a jogszabálysértésért. Nehezen elválasztható a bejegyzési kérelmet jognyilatkozatként benyújtó jogi képviselő felelőssége mindazon személyekétől, akik a nyilatkozat ténybeli oldalának kialakításában részt vesznek: a többi okirat kiállítója (ideértve az állami szerveket is), az informatikai rendszer működtetője, a képviselt felek mind képesek lehetnek arra, hogy a jogi képviselő által nem ellenőrizhető módon befolyásolják a benyújtott és a bíróság által ellenőrzött okiratok jogszerűségét. A bíróság, észlelve a jogszabálysértést, minden esetben a jogi képviselővel szemben szab ki büntető jellegű bírságot.

B). A jogállamiság sérelme
Ba). Az elnök úr által kifejtettek értelmében a kifogásolt normák ezen túl olyan magatartásokat is szankcionálnak, amelyek esetében a jogellenesség nem látható előre teljes bizonyossággal. A cégnév esetében a cégbíróságnak érdemi mérlegelési mozgástere van arra, hogy a cégnév megfelel-e a Ctv. 34. §-ában meghatározott követelményeknek. Még a név-egyediség vonatkozásában is felvethető, hogy a cégjegyzék ellenőrzése nem minden esetben elegendő a követelménynek való megfeleléshez, az egyéb, a cégnévvel szemben irányadó szempontok viszont egyértelműen olyan generálklauzulák, amelyeknek való megfelelés teljes bizonyossággal történő előrejelzése nem lehetséges. A Ctv. 6. § (2) bekezdése szerinti névfoglalás csak lehetőség, nem pedig kötelezettség a cégalapítás során. Így a generálklauzulától történő eltérés kötelező bírsággal sújtása előre nem kalkulálható jogkövetkezmény, amely akkor is bekövetkezhet, ha a jogi képviselő a legteljesebb körültekintés mellett járt el. Az előre nem látható okból bekövetkező bírságolás az egyén cselekvési autonómiáját sérti, ezért az ellentétes az Alaptörvénynek az emberi méltóságot elismerő rendelkezésével.
Bb). Az (A) és (Ba) pont hatálya alá nem tartozó, a bírság kötelező kiszabására vezető esetekben sem mérlegelheti a bíróság, hogy az elutasítás indoka milyen súlyú jogsértésre vezethető vissza. A kifogásolt normák rendkívül általános megfogalmazása ráadásul azt eredményezi, hogy nem előrelátható az eljáró jogi képviselő számára, milyen jellegű mulasztások vagy jogszabálysértések miatt kell a bírság jogkövetkezményével számolnia. Így a kifogásolt normák a jogi képviselő kifejezetten büntető célzatú kötelező bírságolását írják elő arra az esetre is, ha a jogi képviselő a tőle elvárható körültekintés ellenére is téved (p1. elgépelés, számolási hiba, irat csatolásának véletlen elmulasztása), vagy egyszerűen az eljáró bíróétól eltérő jogértelmezést követ. 
Ezekben az esetekben nincs olyan kiemelten fontos társadalmi érdek, amely – az épített környezet visszafordíthatatlan károsodásához vagy a közlekedésben részt vevők életének vagy testi épségének veszélyeztetéséhez hasonlóan – a felróhatóság követelményének mellőzését indokolná. Az egyszerűsített cégbejegyzési eljárás sikertelensége nem okoz sem harmadik személyek, sem a cégbejegyzést kérelmező személyek számára, sem pedig a társadalom egészének olyan kárt vagy veszélyt, ami miatt a bejegyzés elutasítását az eljáró jogi képviselőnek a kiemelt gondosságon felüli gondosságot tanúsítva el kellene kerülnie. 
E kötelezettség esetleges megszegése az eljárásban résztvevőkön kívül senkire nem hat ki. A jogrendszerben (és így a Ctv.-ben is) erre tekintettel épül fel a bejegyzésre alkalmatlan kérelem szankciórendszere: a bejegyzési kérelem elutasítása és a befizetett illeték elvesztése. Mivel az illeték célja kifejezetten az, hogy a kérelmező a bejegyzési eljárás költségeit megtérítse, ezen túl – jogállami és a szankció alanyának méltóságát tiszteletben tartó módon – csak akkor lehet alkotmányosan szankcionálni a nem megfelelő kérelem benyújtását, ha azzal a kérelmező a törvényes bírósági működést felróhatóan akadályozta. 
Az ügyvéd által képviselt ügyfelek védelme sem indokolhatja a MÜK elnökének álláspontja szerint az objektivizált szankciót, hiszen ők a kifogásolt normák hatályba lépése előtt és azóta is jogosultak a bejegyzés elmaradásából fakadó károk megtérítését követelni a jogi képviselőtől, és a bírság sem az ügyfelet terheli. Mindez a gyakorlatban épp a céllal ellentétes hatást válthat ki: az ügyvéd nem vállalja a felróhatóságnál szigorúbb felelősségi alakzatot, csak ha az ügyfél hajlandó megtéríteni az ügyvéd érdekkörén kívül felmerülő bírságot. 
Különösen aggályos a szabályozás azon vonatkozása, amely nem mulasztás vagy jogsértő cselekmény, hanem egyszerűen csak az eljáró bíróétól eltérő jogértelmezés esetén is lehetővé teszi a bírságolást. A jog működési sajátossága, hogy eltérő jogértelmezések léteznek és létezhetnek, így a szankció nem csak az elképzelhető legmagasabb körültekintést, de lehetetlen előrelátást is kíván a jogi képviselőtől.
Bc). A (B). pontban kifejtett indokok alapján a kifogásolt normák az Alaptörvény B cikk (1) bekezdésében tételezett jogállamiságot is sértik. 
A 11/1992. (III. 5.) AB határozat szerint a jogállamiság részét képező „jogbiztonság (..) az államtól és elsősorban a jogalkotótól azt várja el, hogy a jog egésze, egyes részterületei és egyes szabályai is világosak, egyértelműek hatásukat tekintve kiszámíthatóak ás a norma címzettjei számára (..) előre láthatóak legyenek”.
A magyar ügyvédi kamara elnökének álláspontja szerint a jogállamiság sérelmére vezet a támadott rendelkezés, különösen olyan esetekben, amikor a jogellenesség a jogi képviselő számára nem látható előre, mégis kötelezően alkalmazandó vele szemben a szankció.
Ugyancsak sérti a jogbiztonságot, hogy a kifogásolt normák elnagyoltan, valamennyi jogszabálysértésre való utalással írják elő a szankció kötelező alkalmazását, így nem világos, nem előre látható a jogi képviselők számára, hogy mely esetekben kell bírságra számítaniuk. Ezzel összefüggésben a kamara véleménye szerint különösen sérti a jogbiztonságot, hogy az eljáró bírótól eltérő jogértelmezés esetén is kötelező bírságot alkalmazni a jogi képviselővel szemben, akkor is, ha a jogsértésre semmilyen szándéka nem irányult, sem neki, sem pedig az ügyfeleinek.
Az Alkotmánybíróság 34/1994. (VI. 24.) AB határozata szerint (ABH 1994, 177, 186) „a szükségtelen, elkerülhető és a korlátozással elérni kívánt célhoz képest aránytalan korlátozás alkotmányosan megengedhetetlen, ezért alkotmányellenes”.
Az 57/1991.(Xl.8.) AB határozat (ABH 1991, 272.) kimondta, hogy ha egy jogszabálynak a gyakorlatban érvényesülő normatartalma megállapítható, az alkotmányossági vizsgálatnak abból kell kiindulnia, hogy a jogszabálynak az állandó és egységes jogalkalmazási gyakorlat milyen értelmet és tartalmat tulajdonít. Az Alkotmánybíróságnak tehát az érvényesülő, a hatályosuló és megvalósuló normát, azaz az „élő jogot” kell az Alkotmány/Alaptörvény rendelkezéseivel összevetnie.
Tájékoztatásában az elnök beszámolt arról, hogy az ügyvédi kar egy része az egyszerűsített cégeljárásra vonatkozó ügyvédi megbízásból származó ügyvédi munkadíj, az eljáráshoz kötődő és az ügyfelek által átvállalni nem kívánt terhek (megemelt illeték, JUB díjak) és a szankcióval történő fenyegetés összevetésével arra az álláspontra helyezkedik, hogy nincs lehetősége a jövedelméhez képest aránytalan pénzbírság kockázatainak viselésére. Így csökkenhet az ilyen ügyvállalások száma, amely viszont az ügyfelek, jogérvényesítési lehetőségét szűkíti.

C). A tulajdonhoz való jog sérelme
A kifogásolt normák sértik az Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdésében meghatározott tulajdonhoz való jogot is, mert közérdek nélkül és aránytalan mértékben írnak elő fizetési kötelezettséget. A tulajdonhoz való jog korlátozásban az Alkotmánybíróság a szükségesség-arányosság teszt egy különleges fajtáját alkalmazza. Eszerint a szükségességet az Alkotmánybíróság külön nem vizsgálja, ha a törvényi szabályozás a közérdekre hivatkozik, és e hivatkozás megfelelően indokolt és nem sért önmagában is valamely más alkotmányos jogot. Azonban a közérdekből történő tulajdonkorlátozás is csak akkor alkotmányos, ha az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya arányban áll egymással (l45/B/2009. AB határozat). 
Álláspontja szerint a kifogásolt normákban önmagában a közérdekre hivatkozás sem indokolható alkotmányosan. A fent kifejtettek szerint nem lehet ugyanis közérdek, hogy a különböző lehetséges jogértelmezések miatt a jog működésében meglévő kockázat viselésén (azaz a bejegyzés elutasításából fakadó kár és illeték megtérítésén) túl büntető jellegű szankció is fenyegesse a jogi képviselőt. Feltéve, de meg nem engedve, hogy közérdekű a cél, az arányosság követelménye így sem teljesül.
Az egyszerűsített cégbejegyzési eljárás megfelelően működő jogintézmény, azt nem akadályozza a jogi képviselők által okozott jogszabálysértések mennyisége vagy súlya. Az elnök véleménye szerint az elutasítás jogkövetkezménye kellő elrettentő erőt jelent. Az esetleges magas elutasítási arány okozta bírósági többletköltséget a jogalkotó az illeték emelésével kompenzálhatja. A büntető jellegű szankcióval való fenyegetettség a védett érdekkel összhangban nem áll, így indokolatlanul represszív jellegű, aránytalanul korlátozza a tulajdonhoz való jogot.

D). A diszkrimináció tilalmába ütközés
A magyar ügyvédi kamara elnöke véleménye értelmében a jogalanyok közötti önkényes különbségtételre vezet, hogy ugyanazt a jogsértést az egyszerűsített cégeljárás esetében kötelező bírsággal szankcionálnia a cégbíróságnak, míg nem egyszerűsített cégeljárás esetén még fakultatívan sincs lehetőség bírság alkalmazására.
A jelen eset szempontjából homogén csoportnak a cégeljárás során eljáró jogi képviselők minősülnek, mivel a védett jogtárgy (a cégnyilvántartás közhitelessége) jellege nem függ attól, hogy a cégeljárás egyszerűsített-e vagy sem. E csoporton belül különböztet meg a jogsértés szankcionálásában a jogalkotó aszerint, hogy egyszerűsített-e a cégeljárás vagy sem. Ez a megkülönböztetés nélkülözi az ésszerű indokot, hiszen az Üt. 27. § (1) bekezdése az ügyvédi ellenjegyzés feltételeiben és joghatásában nem különböztet aszerint, hogy egyszerűsített-e a cégeljárás vagy sem, különös tekintettel arra, hogy a Kifogásolt Normákban meghatározott ügyvédi felelősségi szabály nem tér el az Üt. 27. (1) bekezdés a) pontja szerinti törvényességi feltételtől. 
Mivel a támadott rendelkezés a homogén csoportba tartozó jogalanyok között ésszerű indok nélkül tesz különbséget, az sérti az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdését. 
A megjelölt jogszabályhelyek az Alaptörvény T) cikk (3) bekezdésébe is ütköznek, mely kimondja, hogy jogszabály nem lehet ellentétes az Alaptörvénnyel. Áttételesen több jog érvényesítését is nehezítheti ez a szankciórendszer, amely példa nélküli. Ehhez képest másodlagos, hogy a jelenlegi gyakorlatban nem kerül alkalmazásra.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Feladat- és hatáskörömet az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény határozza meg, amelynek 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, törvényszéki végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének d) pontja lehetőséget nyújt az alapvető jogok biztosának a kötelező tagság alapján működő köztestületek, így az ügyvédi kamarák tevékenységének vizsgálatára. Az Ütv. 12. § (1) bekezdése szerint az ügyvédi kamara az ügyvédek önkormányzati elven alapuló, szakmai és érdek-képviseleti feladatokat ellátó köztestülete, így tevékenysége vizsgálata ombudsmani hatáskörbe tartozik.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése értelmében az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. 
A preventív alapjogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat alapján a biztos mandátuma keretei között marad akkor, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalból indított eljárás keretében, éppen a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó szervek vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatban felmerülő alkotmányossági aggályokat.
A 37. § értelmében, ha az alapvető jogok biztosa álláspontja szerint a visszásság valamely jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz felesleges, nem egyértelmű vagy nem megfelelő rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára vagy hiányosságára vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra vagy a közjogi szervezetszabályozó eszköz kiadására jogosult szervnél jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását, illetve a jogszabály előkészítőjénél jogszabály előkészítését. A megkeresett szerv állásfoglalásáról, illetve esetleges intézkedéséről hatvan napon belül értesíti az alapvető jogok biztosát.

2. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”). 
Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – és elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis álláspontom szerint, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
·	Emberi méltósághoz való jog (Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.”).
·	Hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alaptörvény XV. cikk (1)-(2)-(5) bekezdés: (1) A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. (2) Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. 
Az Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdése tartalmazza a diszkrimináció tilalmát, mely szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Az Alaptörvény XV. Cikk (4) bekezdése továbbá előírja, hogy Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.
A két évtizedes, töretlen és álláspontom szerint az Alaptörvény fenti rendelkezése alapján továbbra is irányadónak tekinthető alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. Bár az Alkotmány – ahogyan az Alaptörvény is – szövegszerűen csak az alapvető jogok tekintetében tiltotta a hátrányos megkülönböztetést, az Alkotmánybíróság szerint e tilalom, ha a megkülönböztetés sérti az emberi méltósághoz való alapvető jogot, kiterjed az egész jogrendszerre. Abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem az alkotmányos alapjogok kapcsán áll fenn, a szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az azonos helyzetű, azonos szabályozási kör alá vont jogalanyok között. 
Az alkotmánybírósági gyakorlat által kimunkált ún. ésszerűségi teszt alkalmazásával állapítható meg, hogy egy adott normatív szabályozás, jogalkalmazói gyakorlat vagy egyedi döntés ellentétes-e a hátrányos megkülönböztetés alkotmányi tilalmával. Az ésszerűségi teszt egyrészt egy összehasonlíthatósági, másrészt egy indokolhatósági próbából áll. Az összehasonlíthatósági próba során azt kell vizsgálni, hogy a megkülönböztetés azonos helyzetben lévő jogalanyok között merül-e fel, az indokolhatósági próba pedig annak vizsgálatát jelenti, hogy ha azonos csoportba tartozók között áll fenn a megkülönböztetésnek van-e tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoka. A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság szűken értelmezte, de megállapította azt, hogy az összehasonlíthatósági próba nem csak arra a helyzetre vonatkozik, amikor azonos helyzetben lévő jogalanyok között tesznek különbséget, hanem ennek ellenkezőjére is, vagyis amikor lényegesen eltérő helyzetben lévők esetén e körülményt figyelmen kívül hagyják.

3. Az ügy érdeme tekintetében
3.1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter álláspontjára vonatkozóan
A közigazgatási és igazságügyi miniszter által az egyszerűsített cégeljárás módosításával létrejövő – jogi képviselőket érintő – objektív felelősségi alakzat, illetőleg ennek következményeiről, várt hatásairól kifejtettekkel kapcsolatban alapvetően nem értek egyet. 
A miniszter álláspontja értelmében a módosítás elsődleges célja az volt, hogy a csalárd módon eljáró, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok felelősségre vonása ne maradjon el, a hitelezőket és az államot károsító, a gyors és egyszerű cégeljárással visszaélő vállalkozói magatartások visszaszorításra kerüljenek.
A szóban forgó – alapjogvédelmi szempontból aggályos – módosítások minden esetben a jogi képviselőket szankcionálják, nevezetesen: 
·	aki a bejegyzési, illetve változásbejegyzési kérelem előterjesztését a vonatkozó határidőn túl, késedelmesen teljesíti
·	cégbíróság a bejegyzési kérelmet elutasítja és a jogi képviselővel szemben a 34. § (2) bekezdésébe foglalt pénzbírságot alkalmazza, ha észleli, hogy azok az adatok, amelyeknek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felel meg a jogszabályok rendelkezéseinek
·	amennyiben egyszerűsített eljárásban bejegyzett cég vonatkozásában azért indul törvényességi felügyeleti eljárás, mert a bejegyzési kérelemben szereplő adat, amelynek bejegyzését az adott cégformára vonatkozóan e törvény előírja, illetve a létesítő okirat, valamint a bejegyzési kérelem alapjául szolgáló, a törvény 3. számú mellékletében felsorolt, kötelezően, illetve szükség szerint csatolandó egyéb okirat nem felelt meg a jogszabályok rendelkezéseinek, a cégbíróság a jogi képviselővel szemben a 34. § (2) bekezdésében foglalt pénzbírságot alkalmazza.
1. A fenti szabályozás véleményem szerint nem a „csalárd módon eljáró rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok” felelősségre vonását célozza, hanem a jogi képviselőt szankcionálja, így a rosszhiszemű gazdasági szereplők háttérbe szorítására alkalmatlan. Az ok – okozati összefüggés nem követhető nyomon az egyszerűsített cégeljárásban eljáró jogi képviselő fenti esetekben történő szankcionálása és a „csalárd módon eljáró, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok” felelősségre vonása között.
Egyrészt az általános eljárásban is viszonylag gyorsan, limitáció nélkül alapítható gazdasági társaság, így korlátolt felelősségű társaság is. Az általános eljárásban az ügyintézési határidő 15 nap, amely határidő a cégalapítási szándékot számottevően nem hátráltatja. A létrejövő gazdasági társaságoknak a tevékenységük megkezdéséhez sok esetben hatósági engedélyt kell beszerezniük, a működéshez szükséges infrastruktúrát kialakítaniuk, a megfelelő szakembereket megtalálniuk stb., amely az általános eljárás által igénybevett 15 nap többszörösét igényli. Az esetlegesen, „csalárd módon eljáró, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosokat” pedig nagy valószínűség szerint egy 15 napos várakozási határidő nem fog visszatartani csalárd tettük kivitelezésétől. 
Másrészt a Ctv. fenti módosításai nem adnak tényleges eszközt a jogi képviselőnek a csalárd, rosszhiszemű gazdasági magatartások kiszűrésére. A jogi képviselők a bírságtól tartva sem tudnak alaposabban és körültekintőbben eljárni, mert a jogalkotó nem biztosít számukra olyan jogokat, mint más, a cégalapításban közreműködő állami hatóságok részére. 
A kifejtettekre tekintettel megállapítom, hogy a módosítással bevezetett büntető jellegű szankció a tulajdonhoz való jog sérelmét okozza.
Álláspontom szerint sokkal hatékonyabb és a csalárd, rosszhiszemű gazdasági társaságot létrehozni szándékozó személyek kiszűrésére ténylegesen alkalmas jogszabályi változás az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 2012. január 1-jétől hatályos módosítása. E módosítás új intézményt vezetett be, nevezetesen az adóregisztrációs eljárást2. Ezen eljárásban az adóhatóság a cégalapító személyeket alaposabb vizsgálatnak veti alá, amelynek segítségével az esetlegesen „csalárd módon eljáró, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok” személye jobban kiszűrhető. Ennek eredménye az lehet, hogy a törvényben meghatározott adótartozás esetén nem kap adószámot az új cég. Emiatt módosult a cégeljárás is, mivel csak ezen eljárást – az adószám megállapítását3 [Ctv. 48.§ (4)] – követheti a cégbejegyzési eljárás. A szóban forgó változás január 1-jétől lépett hatályba, nem március 1-jétől, ahogy az ügyvédek objektív felelősségét célzó Ctv. módosítások. Arra vonatkozóan nem érkezett panasz, hogy meghosszabbodott a cégbejegyzési eljárás. Ettől még nem csökkent a cégalapítások száma januártól. Mindezt alátámasztja a Magyar Ügyvédi Kamara tájékoztatása, illetve Magyar Ügyvédi Kamara statisztikái, valamint a Fővárosi Törvényszéktől kapott, az egyszerűsített cégeljárások számáról havi bontásban beszámoló adatok is.
Egyetértek a közigazgatási és igazságügyi miniszterrel abban, hogy ugyancsak a fent említett rosszhiszemű magatartások kiszűrését szolgálja az egyszerűsített eljárásban a cégbejegyzéshez szükséges, a bejegyzési kérelemhez csatolandó okiratok körének bővítése, amely kötelezővé tette a gazdasági társaságok székhelyéül, telephelyéül vagy fióktelepéül szolgáló ingatlan használatának jogcímét igazoló, legalább teljes bizonyító erejű magánokirati formában történő igazolását. A változást megelőzően is szükség volt ezen okiratokat beszerzésére az alapító személyek által, de azt a jogi képviselőknek nem kellett becsatolnia a cégbíróság számára, hanem a cégbejegyzési kérelem nyomtatványon nyilatkoznia kellett annak meglétéről és meg kellett őriznie a többi irattal együtt. Az, hogy ezen okiratokat most a cégbíróság számára be kell adni, a fiktív székhelyű, vagy a székhely, telephely, fióktelep címét – vagy akár magát az ingatlant is – a tulajdonos vagy más, az adott ingatlannal rendelkezni jogosult személy engedélye nélkül használó gazdasági társaságok létrejöttét gátolhatja. Tekintettel arra, hogy ezen okiratok is mindenki számára nyilvános cégiratok, ha valaki azt tapasztalja, hogy a címére egy számára ismeretlen cég kap küldeményt (pl. akár egy bankszámla kivonatot), akkor a cégbíróságon az eredeti iratokba történő betekintéssel gyorsan megállapíthatja, hogy az adott ingatlan használatára jogosító okiraton szereplő aláírás tőle származik-e, és a cégbíróságon azonnal fel tud lépni a jogtalan használat ellen.
2. A miniszter tájékoztatása szerint a felülvizsgálat elsődleges szempontja a cégnyilvántartás közhitelességének helyreállítása és a cégbírósági kontroll erősítése volt. Azt azonban nem fejtette ki alapjaiban, hogy mi veszélyeztette konkrétan a nyilvántartás közhitelességét. E kérdésnél arra utalt, hogy az egyszerűsített cégbejegyzések nagy száma jelentős kapacitásokat köt le a cégbíróságokon, ebből következően az egyszerűsített cégeljárás bevezetése óta átalakult a cégbíróság szervezete is, megnőtt a bírósági ügyintézők és jelentősen csökkent a bírák száma. A cégbíróság több alkalommal is jelezte, hogy az egy munkaórás ügyintézési határidő az egyszerűsített cégeljárás esetén rendkívül szűk.
Kérdésként merül fel, hogy miért nem került sor az ügyintézési határidő bővítésére, illetőleg a jelentős illetéknövekedés bevezetésére is tekintettel a kapacitásnövelésre?
Álláspontom szerint az említett eszközök hatékonyan gátolnák meg olyan bejegyzési kérelem befogadását, mely tartalma szerint jogszabályt sért.
3. A tárcavezető kifejtette, hogy az egyszerűsített eljárás lényege, központi eleme az, hogy a jogi képviselő átvállalja a bíróságtól az általa benyújtott okiratok törvényességi szempontú ellenőrzését, ezáltal tud a bíróság vizsgálódásának ideje a minimálisra csökkenni.
Álláspontom szerint a jogi képviselő nem veheti át a cégbíróság szerepét. Egyrészt mindez a hatalmi ágak szétválasztása alapelvet alapjaiban sértené meg. Másrészt diszkriminatív helyzetet4 teremtene, hiszen az egyszerűsített eljárásban nőne a jogi képviselő felelőssége, kvázi cégbíróságként járna el, az általános eljárásban azonban változatlanul a cégbíróság végezné a jogi képviselő által benyújtott okiratok törvényességi ellenőrzését.
„A bíróságok igazságszolgáltatási tevékenységet látnak el.5” „Ez a megállapítás az igazságszolgáltatás egységét fogalmazza meg, azaz az egységes bíróság és egységes jog követelményét. Az egységes bíróság elve azt jelenti, hogy hazánkban nincs sem kiváltságos jellegű, sem megkülönböztetésen alapuló bíróság, azaz az igazságszolgáltatásban minden állampolgár ügyében ugyanazok a bíróságok járnak el. Az egységes jog elvének értelmében pedig a törvényhozás egyforma mértékkel mér, azaz az állam valamennyi polgárára azonos jogszabályok érvényesek. A bírák az eléjük került ügyekben csak a jogszabályok és belső meggyőződésük alapján dönthetnek ezért a szakmai tudás es az anyagi biztonság biztosítása mellett elengedhetetlen a bírói függetlenség biztosítása is. Magától értetődik továbbá, hogy a jelenleg hatályos joganyag alapjául a bírói függetlenség és pártatlanság alkotmányos elvei szolgálnak, amelyek az ügyvédi hivatásenddel történő összehasonlítás legfőbb eltérését jelentik, mivel az ügyvéd a saját megbízójával szemben nemhogy független és pártatlan nem lehet, hanem hivatása lényegéből fakadóan éppen annak érdekét kell, hogy szolgálja.6” Az idézett elhatárolás mutatis mutandis, akkor is helytálló, ha az egyszerűsített cégeljárásban bírósági ügyintéző jár el.
Utalva az ügyvédi esküvel összefüggő jelentésemre megjegyzem még, hogy „fogalmi különbség van a köztisztviselő és az ügyvéd között abban, hogy előbbi a köz érdekében köteles – esküje szerint is – eljárni, míg az ügyvéd nem a köz, hanem a magánügyfél érdekében köteles a legjobb tudása szerint ellátni hivatását. Jelentős eltérés tehát, hogy míg a költségvetésből fenntartott hatalom által alkalmazott személyek kötelesek a magyar nemzet javáért dolgozni, az ügyvédnek még akkor sem ez a feladata, ha kirendelt védőként vagy más közmegbízatás alapján az államtól kapja a díját. Ugyanis az ügyvéd nem feltétlenül a közösség, hanem az általa képviselt – akár a nemzeti közösséggel szemben álló – állampolgár javait képviseli. Ezen az alapon nyilván értelmezhetetlen a magyar nemzet javára való tevékenység elvárása.7” Az ügyvéd személye, szerepe tehát mindenképp elkülönül a hatóság képviselőjének személyétől és szerepétől. 
Az ügyvédet ügyfele utasítja arra, hogy melyik eljárásban adja be a kérelmet, a jogi képviselő nem választhat, ennek ellenére hátrányban részesítik őt ahhoz a kollégához képest, akit az általános eljárásban való cégbenyújtásra utasítottak.
Fentiek alapján megállapítom, hogy a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okoz és a hátrányos megkülönböztetés tilalmát sérti az a jogi szabályozás, illetőleg jogalkotói magatartás, mely különbséget tesz az egyszerűsített, illetőleg az általános cégeljárásban közreműködő jogi képviselő felelőssége között, arra is tekintettel, hogy mindkettő eljárásának eredményeként ugyanolyan jogokkal és kötelezettségekkel felruházott gazdasági társaság jön létre.
4. A bírságolás differenciálását és szempontjait felvető kérdésemre a miniszter a következőkről tájékoztatott:
Annak érdekében, hogy a bírságolás gyakorlata ne legyen elrettentő a jogi képviselők számára, folyamatban van a Ctv. olyan irányú módosítása, ami egyértelműbbé teszi, hogy az egyszerűsített cégbejegyzés során a cégbíróság kizárólag abban az esetben szabhat ki bírságot a jogi képviselővel szemben, amennyiben a Ctv. 48. (6) bekezdés j pontja szerinti esetben a bejegyezni kért adat vagy a benyújtott okirat súlyosan törvénysértő.
A bíróságok bírságolási gyakorlata alapján ugyanakkor biztosan állítja, hogy a bíróság a bírság mértékét a mulasztással adekvát mértékben, valamennyi szempont mérlegelésével szabja ki.
Sajnálatosan a válasz nem tér ki arra, hogy jogszabályi környezet milyen mérlegelési lehetőséget ad a cégbírónak, mik a differenciálás szempontjai.
A bírságolással összefüggő jogalkalmazói bizonytalanságot tükrözi, hogy a bírák tartózkodnak a bírság alkalmazásától, a magyar ügyvédi kamarától kapott tájékoztatás értelmében egyetlen megyében tudnak bírság kiszabásáról.
A vázolt helyzet visszásságot okoz a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben.

3.2. A MÜK elnöke álláspontja tekintetében
A MÜK elnöke tájékoztatásában a gyakorlati tapasztalatok megosztása mellett részletes és részben megalapozott véleményt fejtett ki a Ctv. általam kifogásolt módosításaival az emberi méltósághoz való jog, a jogállamiság sérelme, a tulajdonhoz való jog, valamint a diszkrimináció tilalma tekintetében.
A gyakorlati tájékoztatás, melynek értelmében drasztikusan csökkent 2012. március 1-jétől (a Ctv. kifogásolt módosításai hatályba lépésétől) az egyszerűsített cégeljárások száma, a jogalkalmazói bizonytalanság, alátámasztotta alapjogi érvelésemet, a szóban forgó jogszabály módosításával összefüggő kifogásaimat. 
Az emberi méltósághoz való jog tekintetében nem értek egyet az ügyvédi kamara elnökének álláspontjával.
A MÜK elnökének véleménye szerint „Mivel az ügyvédekről szóló 1998. évi XL törvény 22. § az ügyvédi kamarai tagságot és ügyvédi megbízás ellátását csak természetes személyek számára teszi lehetővé (és őt terhelik az etikai, fegyelmi illetve végső soron a kártérítési felelősségek is), a kifogásolt normák nem csak az ún. „egyéni” ügyvédeket, hanem a társas keretben működő ügyvédeket is, azaz a homogén csoportként létező ügyvédség összes tagját természetes személyi minőségükben érintik. Ezt tükrözi a más ügyekből megismert következetes bírósági bírságolási gyakorlat is, mely mindig az ügyvédet, magát a jogi képviselőt represszionálja. Ezért a sértett természetes személyeket a jogvédelem e címen is megilleti.”
Álláspontom szerint természetes személy az a személy, aki önállóan jogképes, azaz saját nevében jogokat szerezhet és kötelezettségeket vállalhat. A jogi képviselő – kétséget kizáróan, jogi természetéből adódóan – nem saját nevében jár el, szerez jogokat és kötelezettségeket. Helyzete igen speciális, közjog és magánjog mezsgyéjén helyezkedik el.
„A foglalkozás sajátossága tehát az igazságszolgáltatás és jogalkalmazás rendszeréből következik azon túl, hogy az igazságszolgáltatáshoz és jogalkalmazáshoz kapcsolódik. Az ügyvédi foglalkozásgyakorlás szabályai közjogi tartalmú, illetve vonatkozású normák. Az ügyvédi foglalkozás megválasztásánál nem lehet más feladatot és tevékenységet választani, mint amit az eljárásjogok intézményesen meghatároznak. Az ügyvédi foglalkozás nem csak a jogalkalmazás és igazságszolgáltatás közhatalmi szférájához kapcsolódik, hiszen a magánszférában, az életviszonyok jogszerű rendezésénél az ügyvéd a jogi szakértelemmel működik közre…”8
Összefoglalva tehát– a vizsgálatomban kifejtettekre tekintettel – megállapítom, hogy a Ctv. általam kifogásolt módosításai nem alkalmasak a közigazgatási és igazságügyi miniszter által megjelölt célra, nevezetesen a cégek fantomizálódásának megakadályozására, illetőleg a csalárd, rosszhiszemű gazdasági társaságok mögött álló tulajdonosok felelősségre vonására. Ugyanakkor túlzott felelősséget és szankciót hárítanak a jogi képviselőre, anélkül, hogy eszközt biztosítanának e magatartások kiszűrésére, ezért visszásságot okoznak a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog, a tulajdonhoz való jog, továbbá a hátrányos megkülönböztetés tilalma vonatkozásában.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy kezdeményezze a Ctv. általam kifogásolt rendelkezéseinek, a jelentésemben rögzített szempontok mentén, azok figyelembevételével történő módosítását.

Budapest, 2012. augusztus 9.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Módosította 2012. III. 1-jétől az illetékekről szóló 1990. évi XCIII. törvény (3) bekezdés
2 Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény 24/C.§ – 24/E.§-ok
3 A cégnyilvánosságról, a bírósági cégeljárásról és a végelszámolásról szóló 2006. évi V. törvény 48. § (4) bekezdés
4 Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló törvény 8-9. §
5 Magyarország Alaptörvénye 24. cikk
6 Patyi Gergely: Ügyvédség a Köz-és Magánjog Határán (doktori értekezés)
7 Az alapvető jogok biztosának AJBH-3615/2012. számú vizsgálati jelentése
8 Patyi Gergely: Ügyvédség a Köz-és Magánjog Határán (doktori értekezés)