Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-4162/2012. számú ügyben 
/Kapcsolódó ügyek: AJB-3891/2012, AJB- 3639/2012, AJB-4413/2012/

Előadók:     dr. Lápossy Attila
dr. Rajzinger Ágnes
dr. Varjú Gabriella
dr. Zemplényi Adrienne

Az eljárás megindítása
2012-ben közel félszáz állampolgári panasz érkezett Hivatalomhoz, amelyben az önkormányzatok által szervezett közfoglalkoztatással, a programokba való be-, illetve kikerüléssel, a munkavégzési körülményekkel kapcsolatban fogalmaztak meg kifogásokat. A panaszosok jellemzően azt is sérelmezték, hogy a közfoglalkoztatásból való kimaradás miatt elveszítették a szociális támogatásra való jogosultságukat, mivel – egyéb munkalehetőség hiányában – nem tudták igazolni az évi 30 napos munkaviszony fennállását.
A panaszbeadványokban felvetett egyes problémák kapcsán a jogállamiság elvével és a jogbiztonság követelményével, az emberi méltósághoz való joggal és az egyenlő bánásmód követelményével összefüggő visszásság gyanúja miatt, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el. A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) és (2) bekezdése alapján, több települést érintő helyszíni vizsgálatsorozatot indítottam, majd ezt követően megkerestem és tájékoztatást kértem az emberi erőforrás miniszterétől, a Magyar Államkincstár elnökétől, valamint a Türr István Képző és Kutató Intézet főigazgatójától.
Az átfogó közfoglalkoztatási vizsgálat elrendelését indokoltá tette az is, hogy a 2012-es évben „A Munka Méltósága” címmel alapjogi projektet indítottam, amelynek fókuszában a munkavégzéssel, a foglalkoztatással összefüggő alkotmányossági-alapjogi problémák feltérképezése, a szabályozással, illetve a jogalkalmazói gyakorlattal kapcsolatban felmerülő egyes visszásságok, áttekintése áll. A projekt keretén belül kiemelt vizsgálati terület a közfoglalkoztatási rendszerrel, illetve – mindezzel szoros összefüggésben – a szociális támogatások elmaradásával kapcsolatban felmerülő alapjogi problémák áttekintése.
Négy, jellemzőnek tekinthető állampolgári panasz kapcsán helyszíni vizsgálatot is folytattunk. A további panaszokat érintően pedig vagy közvetlenül a közfoglalkoztatóhoz fordultam, vagy – szükség szerint – felkértem az illetékes szakigazgatási szervek – így például a területileg illetékes munkavédelmi és munkaügyi szakigazgatási szerv – vezetőjét, hogy folytassák le a hatáskörükbe tartozó felülvizsgálati eljárást, amelyek eredményéről külön tájékoztatást kértem1.
A helyszíni vizsgálatok során tapasztaltak nyomán szükségessé vált – az átfogó vizsgálati jelentés kiadását megelőzően – egy előzetes vizsgálati jelentés összeállítása, mivel több olyan probléma és visszásság is felmerült, amely sürgős reagálást, orvoslást igényel. E jelentésben a helyszíni vizsgálatok alapján tehát csak néhány, a panaszokban is megjelenő problémakört – így különösen a közfoglalkoztatotti bérkifizetési anomáliákat, a közfoglalkoztatásból való kimaradás következményeit, a képzés elmaradását, valamint az együttműködési kötelezettség ellenőrzésével kapcsolatos problémákat – emeltem ki, minden további, rendszerszintű kérdést és problémát az átfogó zárójelentés tárgyal majd. A további panaszok alapján folytatott vizsgálatok eredményeit ugyancsak külön jelentésekben fogom tárgyalni.

A megállapított tényállás
1. A helyszíni vizsgálatok módszertana
A vizsgálat tárgyára, valamint az érintettek jogainak különösen sérülékeny jellegére és a téma érzékenységére tekintettel, továbbá a munkavégzési körülmények vizsgálatának szükségessége miatt, a panaszok alapján az Ajbt. 21. § (1) bekezdés d) pontjában foglaltaknak megfelelően – az önkormányzatok írásbeli megkeresése helyett – egy átfogó, valamennyi a panaszokban említett települést érintő helyszíni vizsgálatsorozatot rendeltem el. A vizsgálat keretében munkatársaim azon településeket keresték fel, ahol szükséges volt közvetlenül meggyőződni arról, hogy, a panaszban jelzett problémák és kifogások megfelelnek-e a valóságnak.
A vizsgálatokra valamennyi településen egységes módszer alapján került sor. A vizsgálatot végző munkatársak arról már előzetesen információkat kértek, hogy adott napon éppen hol folyik a településen közmunkavégzés és – ezek közül választva – az adott helyszíneket felkeresték, ahol pontosan megfigyelhették a munkavégzés jellegét és körülményeit, illetve közvetlen, személyes interjút készítettek a közfoglalkoztatottakkal is. Az interjúkészítés során különös figyelemmel és óvatossággal jártak el annak elkerülése érdekében, hogy a panaszoknak semmiképpen ne lehessen hátrányos következménye az érintettekre nézve, ezért a szóbeli interjúk során az önkormányzat vagy más hivatal munkatársai nem voltak jelen. Ezt követően – egy előre összeállított, részletes kérdéssor2 alapján – az érintett önkormányzat jegyzőjétől, illetve polgármesterétől, a településen zajló közfoglalkoztatási programok működéséről kértek tájékoztatást a vizsgálatot végzők. Az érintett településeken munkatársaim meghallgatták a helyi roma lakosság nemzetiségi képviselőit is.
A helyszíni vizsgálatok utolsó elemeként felkeresték az illetékes munkaügyi kirendeltséget, ahol az adott település, illetve kistérség vonatkozásában részletes információkat kértek. Fontosnak tartottuk, hogy az adott megyei munkaügyi központ közfoglalkoztatásért felelős vezetője személyesen vegyen részt a munkaügyi kirendeltségen zajló megbeszéléseken, annak érdekében, hogy a megyét érintő – nem egyszer a vizsgált településen, illetve kistérségen túlmutató – közfoglalkoztatási programokról, helyzetről is képet kaphassak.

2. Az egyes állampolgári panaszok 
2.1 Az AJB-4162/2012. számú ügyben a panaszos arról számolt be, hogy Jászkarajenőn több roma származású személytől is megvonták az aktív korúak ellátását, mert az ellátás feltételéül szabott 30 napos munkaviszonyban töltött időt nem tudták igazolni. Az elmúlt évben ugyanis – mindazok ellenére, hogy többször kérték a polgármestert, hogy alkalmazza őket közfoglalkoztatottként – nem vehettek részt közfoglalkoztatási programban. Az ellátásból kiszorulók többsége nő, akiket képzettségük hiánya miatt, illetve azért sem akart a polgármester alkalmazni, mert néhányan közülük cigány népviseletben, szoknyában szerettek volna dolgozni. A panasz szerint gyakran ugyanazokat az embereket hívták vissza, így egyesek folyamatosan részt vehettek a közfoglalkoztatásban, mások azonban teljesen kiszorultak abból, s így ellátatlanná váltak.
2.2 Az AJB-4413/2012. számú ügyben a beadványozó panaszában azt sérelmezte, hogy Bátonyterenyén a közfoglalkoztatási bérekből az elmaradt tartozásokat az önkormányzat folyamatosan levonja. A fizetéseket nem bankszámlára utalják, hanem közvetlenül az önkormányzati pénztárából vehetik föl. A kifizetés úgy zajlik, hogy a polgármesteri hivatalban a közfoglalkoztatottak először megkapják a teljes bért, majd abból azonnal be kell fizetniük a tartozást. Az érintett családok megélhetését veszélyezteti, hogy számos esetben az eleve alacsony bérek egyharmadánál nagyobb összeget vonnak le. A panaszos szerint előfordult emiatt, hogy az érintett közmunkás a heti közfoglalkoztatási béréből csak minimális összeget, kétezer forintot kapott kézhez.
2.3 Az AJB-3639/2012. számú ügyben a hivatalomhoz forduló Gyöngyösön élő panaszos elsősorban azt kifogásolta, hogy azért vonták meg tőle az aktív korúak ellátását, mert az elmúlt évben nem volt közfoglalkoztatott. Hosszú ideje munkanélküli, először az egészségi állapotával voltak súlyos problémái, majd amikor be akarták vonni a közfoglalkoztatási programba végül – állítása szerint pénz hiányában – felfüggesztették annak szervezését. A panaszos így ellátás nélkül maradt és azt kifogásolta, hogy ha a közfoglalkoztatási programot pénz hiányában nem tudták folytatni, akkor miért büntették azzal, hogy kizárták az ellátásból.
2.4 Az AJB-3891/2012. számú ügyben hasonló tartalmú panaszbeadvány érkezett egy Mányon élő panaszostól, aki ugyancsak azt sérelmezte, hogy az önkormányzat megvonta tőle az aktív korúak ellátását, mert az elmúlt évben nem volt közfoglalkoztatott. A panaszos azt tartja igazságtalannak, hogy esélyt sem kapott a közfoglalkoztatási programban való részvételre. Állítása szerint, amikor megkereste az önkormányzatot, akkor ott arra hivatkoztak, hogy miután esetében megszüntették az aktív korúak ellátásának folyósítását, közfoglalkoztatottként sem alkalmazhatják már.

3. A helyszíni vizsgálattal érintett településeken tapasztaltak 
3.1 A hazai közfoglalkoztatási rendszer átfogó ismertetése
Fontosnak tartom, hogy a vizsgálattal érintett települések konkrét programjainak ismertetése előtt rövid, átfogó képet adjak a hazai közfoglalkoztatási rendszer felépítéséről. Bár a közfoglalkoztatás a közfigyelem homlokterében áll, a nemrégiben újraformált struktúra kevesek számára ismert. A helyszíni vizsgálat tapasztalata szerint némely esetben még maguk a közfoglalkoztatók, illetve a közfoglalkoztatottak számára is nehézséget okoz az egyes programok felépítésének, támogatási rendszerének elhatárolása. 
A gyakorlatban jelenleg három szinten valósul meg hazánkban közfoglalkoztatás:

A)	Hosszabb időtartamú, ún. hagyományos közfoglalkoztatás
A program indítására irányuló közfoglalkoztatási kérelmet a közfoglalkoztatóknak3 kell benyújtaniuk a foglalkoztatás helye szerint illetékes munkaügyi központhoz, aki a támogatás odaítéléséről mérlegelési jogkörében dönt. A program megvalósításához nyújtott állami támogatás mértéke a közfoglalkoztatási bér és az ahhoz kapcsolódó járulékai mértékének 70-100 százalékáig terjedhet. Ezen túlmenően támogatás nyújtható a ténylegesen foglalkoztatottak után meghatározott közvetlen költséghez, amelynek mértéke nem haladhatja meg a közfoglalkoztatási bérhez és az ahhoz kapcsolódó járulékhoz nyújtott támogatás 20 százalékát. A közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 4. §-ban foglaltak szerint a támogatás a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosult személy és a kirendeltség által kiközvetített álláskereső 2-12 hónap időtartamra szóló, napi 6-8 órás munkaidőben történő foglalkoztatására nyújtható. A közfoglalkoztatás e típusában a hangsúly a hosszabb időtartamú, 6 órás közfoglalkoztatásra helyeződik a Belügyminisztérium BM/13521-4/2011. számú tájékoztató levele szerint. 

B)	Országos Közfoglalkoztatási Program
A program szintén kérelem benyújtásához kötött, azonban a támogatás odaítéléséről közvetlenül a közfoglalkoztatásért felelős miniszter – az Országgyűlés vagy a Kormány által meghatározott cél eléréséért felelős miniszter, a foglalkoztatáspolitikáért felelős miniszter, az egyenlő bánásmód biztosításáért és társadalmi felzárkózásért felelős miniszter véleményének figyelembevételével – mérlegelési jogkörben dönt.
A közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet rendelkezik arról továbbá, hogy a támogatás a közfoglalkoztató részére abban az esetben nyújtható, ha
a)	a közfoglalkoztató a munkavégzéshez kapcsolódóan foglalkoztatást elősegítő képzés lehetőségét biztosítja,
b)	a közfoglalkoztatottak számával a foglalkoztatás megkezdését megelőző havi átlagos statisztikai állományi létszám bővül, és
c)	a képzés, a szociális földprogram, továbbá a megváltozott munkaképességű személyek közfoglalkoztatása kivételével a közfoglalkoztatási jogviszony létesítéséhez más központi költségvetési előirányzatból támogatásban – ide nem értve a közfoglalkoztató alapfeladatainak ellátásához nyújtott támogatást – nem részesül.
A támogatás mértéke a közfoglalkoztatási bér és az ahhoz kapcsolódó szociális hozzájárulási adó mértékének 100 százalékáig, valamint a ténylegesen foglalkoztatottak után meghatározott közvetlen költségek tekintetében az előbbi támogatás 20 százalékáig, továbbá legalább száz fő foglalkoztatása esetén a szervezési költségek 3 százalékáig terjedhet. A támogatás legfeljebb 12 hónapra nyújtható.

C)	Kistérségi START Mintaprogram
A Korm. rendelet a 7/B.§ (1)-(2) bekezdésében taglalja, hogy a közfoglalkoztatásért felelős miniszter az egyes támogatási formákra közfoglalkoztatási mintaprogramokat indíthat. A közfoglalkoztatási mintaprogramok beruházási és dologi költségei és kiadásai teljes összegben támogathatóak4. A kedvezményezett térségek besorolásáról szóló 311/2007. (XI. 17.) Korm. rendelet 2. számú melléklete által felsorolt 94 hátrányos helyzetű kistérségből 28 hátrányos helyzetű kistérségben és a Gyöngyösi kistérség 5 kiemelt településén 2011-ben kezdődtek a kistérségi mintaprogramok, amelyek 2012-ben tovább folytatódtak, kiegészülve 3 (Devecser, Tét, Pécs) egyedi döntés alapján kiválasztott, illetve a jogszabályban felsorolt további 66 hátrányos helyzetű kistérségben is indítottak mintaprogramot.
A mintaprogramokban végrehajtandó tevékenységek az alábbi hat plusz egy pillér mentén történnek:
1.	mezőgazdasági projekt
2.	belvízelvezetés
3.	mezőgazdasági utak rendbetétele
4.	közúthálózat javítása a települések belterületén,
5.	illegális hulladéklerakó helyek felszámolása, valamint
6.	téli és egyéb értékteremtő közfoglalkoztatás.
+1 bio- és megújuló energiafelhasználás
A támogatások odaítélését követően a hosszú időtartamú közfoglalkoztatási program esetében a munkaügyi kirendeltségek, az országos programok, illetve a Start Mintaprogramok esetében pedig a megyei munkaügyi központok hatósági szerződést kötnek a támogatott közfoglalkoztatókkal, amelyben részletesen szerepelnek a program keretein belül vállalt kötelezettségek, támogatási összegek, határidők.

3.2 Jászkarajenő
Jászkarajenő Község Önkormányzat Polgármesteri Hivatalában a jegyző és a polgármester adott tájékoztatást a településen jelenleg is működő közfoglalkoztatási programokról.
Tájékoztatásuk szerint a Dél-pest Megyei Vízgazdálkodási Társulat által szervezett országos közfoglalkoztatási program keretében 2012. március 29. és 2012. december 31. között 5 főt alkalmaznak Jászkarajenőn. Az idei évben a településen a Wekerle Sándor Alap által támogatott szociális földprogramban 8+1 (csoportvezető) közfoglalkoztatott 2011 novemberétől 2012. július 3-ig dolgozott a programban. 
A program a dűlőutak karbantartására irányult, a végrehajtás második fázisában az ott kitermelt fát aprították fel, ehhez beszereztek egy faaprítékoló gépet is. A feldolgozott fa felhasználásával csökkenthető lehet a község intézményeinek gázszámlája. A program sajátossága, hogy együtt pályáztak a cigány nemzetiségi önkormányzattal, de végül csak 2-3 roma származású lakost vettek fel a programba. A nemzetiségi elnök szerint több roma származású személyt kellett volna bevonni a programba, de nem volt lehetőségük annak „befolyásolására”. 
Az önkormányzat az önkormányzati hosszabb időtartamú közfoglalkoztatási program keretében 11 főt alkalmazott, 2012. február 10-től július 9-ig napi hat órás munkarendben „szállítási munkára”. Jelenleg várják a Munkaügyi Központ forrásainak átcsoportosítását, hogy újabb önkormányzati programot indíthassanak.
A településen működő Petőfi Művelődési Ház és Könyvtár, mint közfoglalkoztató egy közfoglalkoztatottat alkalmaz, aki nem foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultként, hanem a szociális ellátórendszertől független, munkanélküli álláskeresőként lett kiközvetítve az álláshelyre. Turisztikai referensként dolgozik a művelődési intézményben 2012. április 23. és 2012. december 31. között. Egy személy a Ceglédi Kistérségi Társulás által megpályázott parlagfű-mentesítő közfoglalkoztatási programban dolgozik Jászkarajenő területén. Emellett egy főt alkalmaznak közfoglalkoztatottként az önkormányzatnál adminisztrátori munkakörben 6 órás munkaidőben, a közfoglalkoztatási szerződést a polgármester tájékoztatása szerint még nem kötötték meg.
Az adatokat összegezve megállapítható, hogy a helyszíni vizsgálat lefolytatásának időpontjáig 2012-ben a településen összesen 28 személy foglalkoztatására nyílt lehetőség. Az önkormányzat nyilvántartása szerint 2011-ben 100 fő részesült foglalkoztatást helyettesítő támogatásban, bár a számuk az idei évben csökkent, jelenleg is 85 fő jogosult a szociális ellátásra. 2012. április elsejétől 24 főnek – ebből 12 személy roma származású – szüntették meg az aktív korúak ellátására vonatkozó jogosultságát, mert nem rendelkeztek a Szociális törvény 36. § (2) bekezdésében rögzített feltételekkel. Arányaiban nézve tehát – az önkormányzat által ismertetett adatok szerint – a programokban foglalkoztatottak száma majdhogynem negyede a szociális ellátásban részesülőkének.
A megyei munkaügyi központ által készített, név szerint lebontott résztvevői létszámadatok azt mutatták, hogy az önkormányzat nem helyezett kellő hangsúlyt a rotáció lehetőségének biztosítására, egy-két főtől eltekintve azonos személyeket alkalmaztak a közfoglalkoztatásban.
Jászkarajenő önkormányzata, amellett, hogy újabb hagyományos közfoglalkoztatási program indítását tervezi, másik hat településsel együtt egy kistérségi START Mintaprogramot pályázott meg, melynek keretében szeretnék folytatni a szociális földprogram forráshiány miatt kimaradt részeit is. Erre egyébként a közép-magyarországi régió nem pályázhatna, mivel nem halmozottan hátrányos térség. Előzetes tárgyalások után azonban úgy döntöttek, hogy mégis beadják a pályázatot. Sikeres pályázat esetén 5 éves program valósulhatna meg a településen, amely jelentős számú munkahelyet teremtene az alacsonyan kvalifikált munkaerő számára. A polgármester kiemelte, hogy a többi, hagyományos közfoglalkoztatástól az különböztetné meg, hogy itt értékteremtő munka folyna. 2 hektáron energiafűzt, 1 hektáron pedig gyümölcsös (alma, meggy, cseresznye, ribiszke stb.) telepítését tervezik. 
Évente 30 főt tudnának alkalmazni a programban. A cél az, hogy őstermelővé váljanak a résztvevők. A program szakmai felügyeletét és koordinációját a polgármesteri hivatal agrármérnök végzettségű munkatársa látná el.
A közérdekű önkéntes tevékenység lehetőségét, annak megszervezési (regisztrációhoz kötött), lebonyolítási módját sem a polgármesteri hivatalban sem a munkaügyi központ kirendeltségén nem ismerték részleteiben. A polgármesteri hivatalban a munkaügyi központ segítségét, felvilágosításának hiányát panaszolták, míg a munkaügyi kirendeltség nem ismerte el kötelezettségeként az önkéntes tevékenység lehetőségéről szóló tájékoztatást.
Munkatársaim a helyszíni vizsgálat során több olyan roma és nem roma panaszosnál is jártak, akik az ellátatlanokhoz tartoznak, vagyis akik a Sztv. 36. § (2) bekezdése alapján – 30 nap közfoglalkoztatás/egyéb munka/képzés stb. hiányában – kiestek a rendszerből, s így egy évig nem jogosultak a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra. Az egyik családban három nagykorú lánytestvér él együtt, áprilisban mindhármuktól megvonták a foglalkoztatást helyettesítő támogatást, jelenleg egyik hozzátartozójuk nyugdíjából támogatja őket. Többször felkeresték az önkormányzatot és a munkaügyi központot is azzal a céllal, hogy dolgozni szeretnének, de szívesen járnának valamilyen képzésre is. A kérésüket minden esetben elutasították. Próbálnak idénymunkára elmenni, de június hónapban csak egy hétig tudtak ilyen formában dolgozni, panaszolták, hogy már napszám és mezőgazdasági munka sincs annyi, mint amennyi korábban volt. A legnagyobb problémaként azt jelölték meg, hogy az önkormányzatnál ugyanazon személyeket hívják vissza a közfoglalkoztatásba.
Egy másik családban a támogatás megvonása mellett, azt is kifogásolták, hogy a foglalkoztatást helyettesítő támogatás utolsó havi kifizetése elmaradt. Munkatársaim a helyszínen a dokumentumok áttekintése után megállapították, hogy a felkeresett személyek számára április elején kifizették a márciusra járó foglalkoztatást helyettesítő támogatást. A bemutatott dokumentumok szerint a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultaknak 2012. április 20-ig kellett igazolniuk a 30 napos munkaviszonyt, képzésben töltött időt. Aki nem tudta igazolni a jogszabályban előírt feltételeket, azt kizárták az ellátásból. A megszüntető határozatot május elején hozták meg, a foglalkoztatást helyettesítő ellátást azonban 2012. április 1-jével, visszamenőlegesen szüntették meg. Az érintettek közül az illetékes kormányhivatalhoz többen fellebbeztek a határozat ellen, a helyszíni vizsgálat ideje alatt a másodfokú döntés még nem született meg.
A településen lakók azzal sem voltak tisztában, hogy akitől már megvonták a foglalkoztatást helyettesítő támogatást, az a személy csak a szociális ellátásból esett ki, és álláskeresőként – a kirendeltség vezető megerősítő tájékoztatása szerint – az illetékes munkaügyi központ továbbra is kiközvetítheti, akár közfoglalkoztatottként is. 
A panasszal összefüggésben rákérdeztünk arra is, hogy valóban elhangzott-e az a kijelentés, hogy a roma asszonyokat azért nem alkalmazzák, mert roma népviseletben (hosszú, színes szoknyában) vannak. A polgármester azt válaszolta, hogy ez a kijelentés nem hangzott el, nem volt ilyen probléma. A helyszíni vizsgálati tapasztalatok alapján nem lehetett egyértelműen megállapítani, hogy a panaszban jelzett kijelentés elhangzott-e vagy sem.

3.3 Bátonyterenye
A közfoglalkoztatási programokért felelős polgármester-helyettes távollétében a jegyző, a polgármester és a pénzügyi osztály vezetője segítette elő a helyszíni vizsgálat lefolytatását.
2011. október 13-án indult a településen a Start Mintaprogram, amelynek keretei közt 500 főt foglalkoztatnak. A program folytatásához 2012-ben újabb pályázatot nyújtottak be, ezáltal 650 millió forint összegű támogatásban részesültek. A program indítása 2 hónapot csúszott, mely több okra vezethető vissza. Egyrészt túlságosan rövid idő állt rendelkezésre a tervezésre, több problémával a pályázat újbóli elnyerését követően szembesültek, nehézséget okozott a program indításához szükséges feltételek megteremtése, valamint a közfoglalkoztatottak kiválasztása is hosszabb időt vett igénybe. 
A Start Mintaprogram 6+1 részterülettel rendelkezik: 
1.	mezőgazdaság
2.	közút-karbantartás
3.	téli és egyéb munkák elvégzése
4.	illegális hulladék gyűjtése
5.	mezőgazdasági utak karbantartása
6.	belvízvédelem
+1 bio- és megújuló energia
A pénzügyi osztály vezetője részletes tájékoztatást adott arra vonatkozóan, hogy az egyes projektlábakon belül milyen típusú munkák elvégzésére került sor, illetve milyen célokat tűztek ki maguk elé a program befejezéséig. A mezőgazdasági feladatok között szerepel a növénytermesztés (egynyári növények pl.: saláta, retek) és állattenyésztés (baromfi, kecske, sertés). A vezetőség véleménye szerint a Start Mintaprogramban az állattenyésztési ág válhat két éven belül fenntarthatóvá. A mezőgazdasági utakat érintő munkálatok eredményeként 2 útszakaszt (12 km) sikerült felújítani. A téli, egyéb értékteremtő programláb keretein belül 10-15 szolgálati lakáshoz elegendő betonelem gyártását indították el. A bio- és megújuló energia projektben 5 hektáron energia erdőt telepítettek. Az igényelt biomassza kazánt – a más településeken tapasztaltakkal ellentétben – nem a közintézmények fűtési költségeinek csökkentésére használták fel, hanem a közfoglalkoztatás szervezésével foglalkozó munkacsoport irodahelyiségeinek fűtésére.
Emellett hosszabb távú, ún. hagyományos közfoglalkoztatás keretében 18 – érettségivel rendelkező – személyt adminisztrációs munkakörben foglalkoztatnak a polgármesteri hivatalban. Közülük egy fő roma származású. 2012. július 31-én jár le a munkaügyi központtal kötött közfoglalkoztatási hatósági szerződés. 2009-ben létszámleépítés volt a hivatalban, amely összesen 17 főt érintett.  Az önkormányzat vezetői elmondták, hogy a közfoglalkoztatottak feladatköre nem egyezik meg az elbocsátott köztisztviselők munkakörével.
Két éve azonos személyek töltik be az adminisztrációs munkakörbe felvett közfoglalkoztatotti helyeket. Fontos szempont volt a kiválasztásuknál, hogy megbízhatóak, gyakorlottak, jól végzik a munkájukat.
Tudomásuk szerint az Országos Program keretében a Hatvani Vízügyi Igazgatóságon dolgoznak bátonyterenyei lakosok. Más közfoglalkoztatót a településen nem ismernek.
A település 13.378 lakosa közül 600-700 fő jogosult az aktív korúak ellátására, akik közül kb. 500 fő részesül foglalkoztatást helyettesítő támogatásban. Az idén 21 személynek szüntették meg az aktív korúak ellátásának folyósítását a 30 napos jogviszony igazolás hiányában.
Sem az önkéntes tevékenység, sem a háztartási munkával töltött időtartam igazolási lehetőségéről nem tudott az önkormányzat.
A helyi képviselő-testület a közfoglalkoztatás lebonyolításának egészét testületi döntés alapján az önkormányzati tulajdonú Vízmű Kft.-nek delegálta. A munkaszervezési feladatokat, valamint a szakmai ellenőrzést a Vízmű Kft. munkavállalói közül választott, 7 főből álló divízió végzi. A divízió vezetésével megbízott vezető bemutatta a közfoglalkoztatási program telephelyét, valamint a program keretében végzett állattenyésztési és növénytermesztési munkálatokat. A telephelyet bérli az önkormányzat, a bérleti díjra fordítandó szükséges összeget a pályázatban megjelölték. A feladatellátáshoz önkormányzati tulajdonú területeket is a program rendelkezésére bocsátottak.
A közfoglalkoztatási programban történő pénzfelhasználást, valamennyi pénzkifizetést a hivatal pénzügyi osztálya felügyeli.
Az osztályvezető tájékoztatása szerint nehézségként merült fel a közbeszerzési eljárások hosszadalmas lefutása. A tavalyi évben forrást különítettek el az idei közfoglalkoztatási program eszközigényeinek kielégítésére. A speciális feladatokat azonban csak az eszközök beszerzésével tudják megindítani, a közbeszerezési eljárás elhúzódása miatti csúszás a hatósági szerződésben vállalt végrehajtási határidő betartását veszélyezteti.
A panaszban ismertetett pénzkifizetési anomáliákról nem tudtak az önkormányzatnál. Bár a heti bérkifizetés jelentős adminisztratív teherrel jár, a munkabérből történő levonások időarányosan, a jogszabály által megengedett mértékig történnek. A levonások jogcíme, elszámolása minden esetben megjelenik a bérjegyzéken. A kifizetéseket – biztonsági szolgálat igénybevételével – két telephelyen 2-2 pénztári ablakban végzik. Egyéb jellegű, önkormányzat felé fennálló tartozások tekintetében adósságbehajtó céget bízott meg az önkormányzat. Adósságkezelési eljárás jelenleg nincs a településen, mivel az önkormányzat – pénzügyi fedezet hiányában – a nem kötelező feladatellátását kénytelen volt megszüntetni.
40 fő közfoglalkoztatási jogviszonya szűnt meg idén Bátonyterenyén. Voltak, akik önként szüntették meg a munkaviszonyukat, mivel új állást találtak, voltak, akiknek nem volt megfelelő a munkavégzésük (például alkoholos állapotban jelent meg a munkahelyen, nem tudta igazolni a távollétét). A kialakított gyakorlat szerint egyszeri szóbeli figyelmeztetést követően írásbeli felszólítást adnak, majd ismételt szerződésszegő magatartás esetén felmondják a jogviszonyt. A fokozatosság elvét minden esetben betartják. Az 500 közfoglalkoztatottból a tavalyi adatok szerint kb. 10-15 személynek sikerült elhelyezkednie az elsődleges munkaerő piacon.
A megkérdezett közfoglalkoztatottak kiemelték, hogy milyen nagy nehézséget okozott számukra, hogy késve, március hónapban indult a program, nehezen tudták megoldani év elején az alapvető élelmiszerek megvásárlását, nem tudták befizetni a közüzemi számláikat. A heti bérkifizetés nem követhető számukra, a brigádvezetőktől értesülnek a fizetési napról, de a levonások után sok esetben elenyésző összeg marad a megélhetésre. A megkérdezett munkások mindegyike azt mondta, hogy hasznosnak tartja a tevékenységet, szívesen dolgoznak ebben a programban. Nem is lett volna másra lehetőség, mivel nagyon kevés a munkalehetőség környékükön, az önkormányzat pedig csak a már bevált, előzőekben is náluk dolgozó közfoglalkoztatottakkal köt szerződést. Bár a civil szervezet által tavaly indított képzési programban részt vettek, hiányolják a további képzési lehetőségeket, úgy gondolják, hogy szakértelem szerzésével tudnának helyzetükön leginkább változtatni.
Bár az önkormányzatnak nem volt róla tudomása, a településen civil szervezet által indított közfoglalkoztatási program is fut, amelynek tapasztalatairól a munkatársaim az ott dolgozó közfoglalkoztatottaktól, illetve a szervezet vezetőjétől tájékozódtak. Kiemelkedő szakmai munkával és eltökéltséggel, számos sikeres programot indított el a településen élők megsegítésére. 2011-ben ilyen volt a TÁMOP 3.2.3 támogatásával indult közművelődési program, amelyben 1000 fölött volt a résztvevők száma.
A civil szervezet keretein belül önkéntes programokat is szeretnének indítani, hogy a szociális ellátáshoz szükséges jogszabályi feltételt a településen mindenki teljesíteni tudja. Ennek érdekében regisztráltatták magukat az Emberi Erőforrások Minisztériumának (a továbbiakban: EMMI) hivatalos honlapján. A szervezet vezetője elmondta, hogy figyelemmel kell lenniük arra, hogy az önkéntesnek ugyanazokat a juttatásokat kell biztosítani, mint amit a többi dolgozónak.(pl.: utazási költségtérítés, étkezési jegy) Valószínűleg épp a regisztrálási kötelezettség és a járulékos költségek miatt nem vonzó az önkormányzatok számára, hogy önkéntes programokat indítsanak.
A civil szervezet már a tavalyi évben is nyújtott be pályázatot a munkaügyi kirendeltséghez, 10 fő közfoglalkoztatására. 2011-ben elindították a „Hulladékból tüzelőt!” programot, mely abból áll, hogy papírból és szárított falevélből papír-brikettet állítanak elő, amelyet kiszárítás után szétosztanak a rászorulók között.
Az idei évben szintén 10 személyt foglalkoztatnak hulladék feldolgozásban, 5 főt pedig erdőtisztítási feladatok ellátására, napi hat órában. A munkaügyi kirendeltséggel jelenleg 6 hónapra kötötték a közfoglalkoztatási hatósági szerződést. Nagy nehézséget okoz a szervezet számára, hogy a program végrehajtásához szükséges 30% önerőt elő tudják teremteni. Nagyrészt pályázati forrásokból, illetve bankok által nyújtott támogatásokból fedezik az idei program önköltségét. 
Az alternatív tüzelőanyag előállítási ötletük annyira újszerű volt, hogy nem volt kapható eszköz a gyártáshoz, így a papír-brikett előállításához szükséges kézi prést – internetes oldalon talált minták alapján – egy asztalos gyártotta le számukra. Kis befektetéssel sok emberen lehet segíteni úgy, hogy közben a közfoglalkoztatás értékteremtő része is kifejezésre jut. Emellett a szervezet megállapodást kötött a Balassagyarmati Fegyház és Börtön igazgatójával, hogy munkalehetőséget biztosít 4 nemrégiben szabadult elítéltnek.

3.4 Gyöngyös
A városban kizárólag hagyományos, hosszú időtartamú közfoglalkoztatás működik 60 fővel, 5 hónapos időtartamra ütemezetten. Az önkormányzat tájékoztatása kitért arra, hogy a Wekerle Programba Gyöngyös nem fért be, a program feltételét adó foglalkoztatottsági arány túl magas volt a településen, noha az önkormányzat megfelelő mértékű, használható földdel rendelkezne. Mivel nem hátrányos helyzetű település, Start Mintaprogramot sem indítottak. Ezzel kapcsolatosan kifejtették, hogy örülnének a pályázói kör kiszélesítésének.
A településen élők számára lehetőség az Országos Parlagfű Programban való részvétel, ebben összesen 6 főt foglalkoztatnak. A Vízügyi Igazgatóságok által szervezett program további 12 fő számára ad munkalehetőséget. Összegezve tehát Gyöngyösön mintegy 78 álláskereső tud a közfoglalkoztatásban elhelyezkedni. Az önkormányzat adatai szerint a településen összesen 660 foglakoztatás helyettesítő támogatásban (továbbiakban: FHT) részesülő személyt tartanak számon, ennek kb. 70 %-a roma származású. Idén a településen kb. 50 főt zártak ki az aktív korúak ellátásából a 30 napos jogviszony igazolás hiánya miatt.
Kiemelést érdemel, hogy a helyszíni vizsgálat során adott információk szerint az átmeneti segély folyósítása főszabályként utalvány formájában történik a településen. Indokolt esetben a segélyezett kérheti a segély készpénzben történő kifizetését, vagy a közüzemi szolgáltató részére való közvetlen folyósítását5. Az utalványokat két kereskedelmi egységben lehet beváltani. Az alpolgármester tájékoztatása szerint a segélyezettek az utalványban történő kifizetést megszokták, egy visszaélés történt.
Testületi ülésen döntöttek a szélesebb körű önkéntes munka lehetőségének biztosításáról. Ennek érdekében regisztráltatták magukat az illetékes szaktárcánál. Problémát okoz az önkormányzatnak, hogy az önkéntesek részére munkavédelmi oktatást és orvosi alkalmassági vizsgálatot kell biztosítani. Ennek költsége 1980 Ft/fő. Ez a foglalkoztató kötelezettsége, de nincs meghatározva, hogy pontosan kinek: önkormányzatnak vagy a társulásának kell teljesítenie. A Belügyminisztériumtól erre vonatkozólag külön tájékoztatást nem kaptak. Az önkormányzat tudomása szerint a Magyar Vöröskeresztnél volt ilyen program, a gyakorlati megvalósítás jogi buktatói miatt azonban tavaly leálltak vele, idén nem mertek belevágni.
A gyöngyösi önkormányzat a lakókörnyezet ellenőrzésével kapcsolatban a szociális törvény felhatalmazása alapján rendeletet fogadott el. Az ellenőrzéssel összefüggésben az önkormányzat aljegyzője munkatársaim kérdésére azt a tájékoztatást adta, hogy ezzel a tevékenységgel, a környezettanulmányok elkészítésével összesen négy – korábban az önkormányzatnál dolgozó – magánszemélyt bíztak meg.
A közfoglalkoztatottak valamennyien azt mondták, hogy a 6 órában történő foglalkoztatás helyett szívesebben dolgoznának 8 órában. 
A bérkifizetéssel kapcsolatban problémaként jelezték, hogy bérelszámolási lapok kiadásáról nem tájékoztatták megfelelően őket, az elmúlt hónapokban csupán egy alkalommal kaptak bérkifizetésről bizonylatot. Volt, aki arról számolt be, hogy – bérelszámolási nap hiányában – saját maga jegyzeteli, hogy mennyi összeg érkezett a számlájára.
A közfoglalkoztatottak nem elégedettek a munkaügyi központ szolgáltatásaival, elmondásuk szerint az induló képzésekről nem adnak számukra megfelelő tájékoztatást.

3.5 Mány
Mányon munkatársaim – a polgármester távollétében – a szociális és gyámügyi előadóval tekintették át a helyi közfoglalkoztatást, a beszélgetésbe pedig bekapcsolódott a közfoglalkoztatottak munkavezetője, a Mányi Német Nemzetiségi Önkormányzat elnöke, települési önkormányzati képviselők, továbbá a körjegyző.
A településen hagyományos önkormányzati közfoglalkoztatás zajlik. Az önkormányzat kérelme alapján a Fejér Megyei Munkaügyi Központ 27 fő álláskereső közfoglalkoztatásból eredő költségeihez járult hozzá. A közfoglalkoztatás 2012. április 1-je és november 30-a közötti időszakban történik. A támogatás legalább 2, és legfeljebb 12 hónap időtartamú, legalább napi 6 órás közfoglalkoztatásra használható fel. A település lakosságának kb. 10%-a roma. A közfoglalkoztatottak között azonban többségben vannak a roma álláskeresők.
A közfoglalkoztatás keretében elsődlegesen a közterület tisztán tartását, a zöldterület gondozását végzik, de szükség szerint a lakókörnyezetet érintő, szakképzettséget nem igénylő más feladatokat is ellátnak.
A településen minél több álláskeresőt kívánnak foglalkoztatni, ezért egy személyt általában csak három-négy hónapra alkalmaznak, és a közfoglalkoztatást jellemzően nem hosszabbítják meg. A kivételek közé tartozik a korábbi cigány nemzetiségi önkormányzat volt elnöke, és egy telepőr, akiknek munkájával nagyon elégedettek, ezért a teljes támogatott időszakban foglalkoztatni kívánják őket. 
A munkaidő heti 30, vagyis napi 6 óra. Néhány főt – köztük a cigány nemzetiségi önkormányzat volt elnökét és egy karbantartót – napi 8 órában foglalkoztatnak. A munkaidő 7 és 13 óra között van. 20 perc ebédidőt, óránként 10 perc szünetet biztosítanak. A meghallgatott közfoglalkoztatottak által előadottak, valamint a helyszínen tapasztaltak alátámasztották a helyi önkormányzattól kapott felvilágosítást. 
A közfoglalkoztatottak túlnyomó többsége a 6 óra munkaidőre járó 53 850 forint közfoglalkoztatási bért kapja. A szakképzettséget igénylő munkát végzőket garantált közfoglalkoztatási bérrel foglalkoztatják, ennek összege a 8, illetve 6 órás munkaidő függvényében 92 000 vagy 69 000 forint. 
Az első hónapban a munkabért havonta fizették ki, de aztán átálltak a munkaügyi központtal kötött hatósági szerződés általános szerződési feltételei között előírt heti kifizetésre. Ez azt jelenti, hogy a kifizetés havi 3 alkalommal történik.
A közfoglalkoztatottak a szerződéskötéskor írásban nyilatkoznak arról, hogy hogyan történjék a bérkifizetés. Ennek megfelelően a fizetéseket a közfoglalkoztatott által megjelölt pénzintézet részére utalják.
A helyi önkormányzat igyekszik megelőzni, hogy a lakosok nagyobb összegű közüzemi tartozásokat halmozzanak fel. A településen egyre több a kártyás mérőóra. Ennek is szerepe van abban, hogy a közfoglalkoztatottak béréből nem vonnak közüzemi tartozásokat. 
A meghallgatott közfoglalkoztatottak egybehangzóan azt mondták, hogy szívesen dolgoznak, ám nagyon kevésnek tartják a munkabért. Kifogásolták azt is, hogy a helyi takarékszövetkezet magas díjat számol fel a pénzfelvételért. Nem tudtak arról, hogy az önkormányzat házipénztárában is kérhetnék a bér kifizetését. 
A közfoglalkoztatottak munkavédelmi- és munkabiztonsági oktatást kapnak. Az elmúlt években a munkaügyi központ által a közvetlen költségekhez nyújtott támogatás felhasználható volt új gépek, eszközök beszerzésére is. Jelenleg e támogatás összegéből csak kisösszegű védőeszközöket lehet vásárolni. Gondot jelent a már megvásárolt eszközök, gépek javíttatása, illetve az üzemanyag megvásárlása. 
A közfoglalkoztatottaknak láthatósági mellényt, kesztyűt, bakancsot, szükség esetén gumicsizmát, gépi fűkaszálás esetén fülvédőt biztosítanak. Munkaruhát nem tudnak adni, de a helyi önkormányzat szerint a településen mindenki rendelkezik a munkavégzéshez használt saját ruházattal. Az előírt védőitalt kiosztják a közfoglalkoztatottaknak. 
A meghallgatott közfoglalkoztatottak láthatósági mellényt viseltek és védőkesztyű volt náluk. Állításuk szerint azonban nem kaptak sem bakancsot, sem gumicsizmát, pedig korábban vizes területen kellett dolgozniuk.
A múlt évben tájékoztatták a lakosságot a jogszabályi változásokról, a 30 napos keresőtevékenység hiányának jogkövetkezményeiről. A helyi önkormányzat arra törekszik, hogy mindenki fel tudja mutatni az aktív korúak ellátásához szükséges 30 nap időtartamú keresőtevékenységet. Emiatt eddig nem került sor rendkívüli felmondásra sem, bár voltak fegyelmi problémák, és egyes szerszámok eltűntek.
A közfoglalkoztatási programokban képzési lehetőséget senkinek sem tudnak biztosítani. 
Az önkéntes munka lehetőségéről hallottak, de arról nem tudott a helyi önkormányzat, hogy ez a foglalkoztató előzetes regisztrációjához kötött. Korábban csak egy álláskereső jelentette be az önkéntes munkavégzés iránti szándékát, ám mire megkezdték ennek megszervezését, ő is visszalépett. Jelenleg egy fő kész önkéntes munkát vállalni az aktív korúak támogatásának megtartása érdekében, jelenleg még az orvosi vizsgálat előtt áll.
A település szeretne bekapcsolódni a START programba, de mivel a kistérség nem minősül hátrányos helyzetűnek, eddig erre nem volt lehetőség. A földprogram előrelépést jelenthetne a közfoglalkoztatásban, de nem tudják, hogy ehhez elegendő-e a helyi önkormányzat egybefüggő földterülete. Ez év márciusában nyilatkoztak a munkaügyi központ kérdőívére, hogy készek megszervezni a földprogramot, de nem kaptak választ. A munkaügyi központ munkatársai elmondták, hogy félreértésről van szó. Valóban megkeresték az önkormányzatot, de ez egy országos szintű felmérés része volt, így nem jelenti azt, hogy a START földprogram előkészítése folyna a térségben.

3.6 A Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság közfoglalkoztatási programja
A Mányon folytatott helyszíni szemléhez kapcsolódóan munkatársaim vizsgálat alá vonták a Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság közfoglalkoztatási programját is. A Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság (a továbbiakban: Igazgatóság) részéről a műszaki igazgatóhelyettes, a megyei szakaszmérnökség vezetője, a bicskei és a csapdi terület felelőse és a közfoglalkoztatás koordinátora vett részt a megbeszélésen. Kérdésként merült fel ugyanis, hogy a más közfoglalkoztató által megvalósított programokban hasonló problémák merülnek-e fel a munkaszervezés hatékonysága, munkakörülmények összehasonlíthatósága érdekében. 
2012. január 1-jével a korábbi Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság megszűnt, jogutódlással létrejött az Országos Vízügyi Főigazgatóság (OVF) és a Nemzeti Környezetügyi Intézet (NeKI). Az OVF a belügyminiszter által irányított, önállóan működő és gazdálkodó központi költségvetési szerv. Területi szervei a 12 vízügyi igazgatóság. 
A Közép-dunántúli Vízügyi Igazgatóság (a továbbiakban: Igazgatóság) működési területe Fejér, Tolna, Veszprém és Somogy megyében három szakaszmérnökség és a Balatoni Vízügyi Kirendeltség.
2011-ben az igazgatóság a vízügyi igazgatóságok számára kiírt 2011/3. jelű Országos Közfoglalkoztatási Program keretében 257,5 fő átlaglétszámmal vállalt kötelezettséget regisztrált álláskeresők és bérpótló juttatásban részesülők határozott idejű munkaviszony keretében történő közfoglalkoztatására. A közfoglalkoztatottak maximális létszáma 370 fő volt. A közfoglalkoztatásba bevont álláskeresőket 56 település lakosai közül választották ki. 
A közfoglalkoztatás keretében ár és belvízvédelmi kézi munkavégzés folyt:
§	a vízfolyások állapotának javítása a növényzet eltávolításával az esetleges nagyvizek gyorsabb és kisebb károkozással járó levonulásának biztosítása érdekében; 
§	az őri épületeken aktuális építési és karbantartási munkák elvégzése; 
§	Fejér megyében a Velencei-tó partszakaszain a szemét és uszadék eltávolítása, a partvédőmű javítása;
§	Veszprém és Tolna megyékben a kis vízfolyások karbantartására, a lefolyási viszonyok javítására, a növényzet eltávolítása; 
§	a Balatoni Vízügyi Kirendeltségen a balatoni partőrök munkáját segítették, részt vettek a partvonal tisztán tartásában, uszadékok eltávolításában, zagyterek gondozásában, a Sió csatorna és a Balaton vízszintszabályozó műtárgy üzemi terület fenntartási munkáinak elvégzésében;
§	minden megyében kiemelt szezonális feladat volt a parlagfű eltávolítása. 
Az Országos Közfoglalkoztatási Program keretében a Nemzetgazdasági Minisztérium pályázatot hirdetett a vízügyi igazgatóságok részére. A Belügyminisztérium elvárásként fogalmazta meg, hogy lehetőségeikhez, illetve az ellátott feladataikhoz mérten minden vízügyi igazgatóság pályázzon. Az igazgatóságok eltérő létszámú közfoglalkoztatott alkalmazására pályáztak, így például az Észak-dunántúli Vízügyi Igazgatóság 600 fő foglalkoztatását vállalta.
Az Igazgatóság 2012. február hónapban 1411 fő regisztrált álláskereső és bérpótló juttatásban részesülő személy közfoglalkoztatására kötött hatósági szerződést a Fejér megyei Munkaügyi Központtal. A hatósági szerződést 2012 júliusában módosították, így az Igazgatóság 1211 fő – a tavalyi évben foglalkoztatottak háromszorosának – közfoglalkoztatásához céltámogatásban részesült. A közfoglalkoztatásból eredő közvetlen költségekre külön támogatást állapítottak meg számukra.
A most zajló programban a felvétel több szakaszban történt. Fejér megyében február 15-ig kizárólag adminisztratív munkakörbe vettek fel közfoglalkoztatottakat, majd folyamatosan bővítették a létszámot fizikai munkakörben foglalkoztatottakkal. Fejér megyében a közfoglalkoztatottak maximális létszáma 363 fő, azonban a rotáció miatt ez már az év első félévében is 493 fő vett részt a programban, napi nyolc órás munkarendben.
A közfoglalkoztatottak kiválasztása során szempont az is, hogy lakóhelyükön, a közigazgatási határon belül dolgozzanak. Ez egyrészt költséghatékony, ugyanis nem kell biztosítani a munkavégzés helyszínére való utazás költségeit. Másrészt motiváló hatása van annak, hogy saját lakókörnyezetük számára végeznek hasznos munkát.
A 2011. évi program tapasztalatai azt mutatták, hogy létszámfejlesztés esetén az adminisztratív ügyintézői munkakörben foglalkozottak létszámát is növelni szükséges. A közfoglalkoztatás megvalósítása ugyanis többletszervezési, munkairányítási, ellenőrzési és adminisztrációs szakfeladatokat jelent az Igazgatóságnak. Ennek ellátása érdekében az előző évben közfoglalkoztatottként alkalmazott személyek közül mintegy 15 főt 2012-ben a nyugdíjazások, illetve gyes miatt megüresedett közalkalmazotti álláshelyekre vettek fel. Ők lényegében a korábbival azonos munkát végeznek magasabb bérezéssel.
A közfoglalkoztatottak túlnyomó többsége segédmunkát végez. Elsősorban olyan kézi munkaerőt igénylő feladatokat látnak el, amelyekkel az Igazgatóság elmaradt az elmúlt években. Abban az esetben, ha ennek bér- és egyéb költségei biztosítottak lennének, az Igazgatóság a jelenleginél is nagyobb létszámú közfoglalkoztatott számára tudna hasznos és értékteremtő munkát biztosítani.
A munkát úgy szervezik meg, hogy a segédmunkások munkáját brigádvezető fogja össze, akik tevékenységét a csoportvezetők koordinálják.
A brigádvezetőknek többletfeladataik vannak, ám a segédmunkásokkal azonos összegű munkabért kapnak. A felsőfokú végzettségű közfoglalkoztatottak ugyanolyan munkát végeznek, mint a közalkalmazottak, ám lényegesen kevesebb bért kapnak. A garantált közfoglalkoztatási havibér teljes munkaidő esetén 92 000 forint, miközben egy felsőfokú végzettségű pályakezdő 140 000 forintot keres. A korábbi években a bérfeszültséget jutalmazással próbálta oldani az Igazgatóság, de ennek lehetősége egységesen megszűnt, most már a közalkalmazottak is csak a bértábla szerinti jövedelmet kapják.
Heti bérkifizetést alkalmaznak havi három alkalommal. Ennek időpontjáról a Magyar Államkincstár előzetesen tájékoztatást ad, amiről írásban értesülnek a szakaszmérnökségek vezetői. A közfoglalkoztatottakat szóban tájékoztatják a kifizetés időpontjáról. Az Igazgatóságon a különböző levonásokat arányosan teljesítik. Aki nem adja vissza a közfoglalkoztatás végén a kapott munkaruhát vagy munkaeszközt, attól az utolsó bérkifizetéskor levonják annak ellenértékét. 
A közfoglalkoztatottak többsége szakképzettséget nem igénylő munkát végez, ezért képzések nélkül is el tudja látni a feladatait. A hatékonyabb munkavégzést segítené elő azonban, ha minél többen vennének részt az Igazgatóságon hasznosítható ismereteket biztosító képzésekben. A közfoglalkoztatottak 10%-a jelezte, hogy szeretne képzésben részt venni. A tervek között szerepel, hogy motorfűrész kezelő vizsgát, illetve segédgátőr képzést fognak szervezni. Ennek megvalósítása érdekében felvették a kapcsolatot a Türr István Képzőközponttal, de egyelőre konkrét képzési lehetőségekről nem kaptak tájékoztatást. 
Minden közfoglalkoztatott munkavédelmi oktatásban vesz részt. A munkavégzéshez munkaruhát, védőeszközöket, védőitalt és elsősegélyládát biztosítanak. A munkavédelmi szabályok betartását rendszeresen ellenőrzik mind belső munkatársak, mind külső hatóságok. 
Az elmúlt években a saját kerékpárjukat munkába járáshoz használók részére havi 2500 forint átalányt fizettek. Ennek átalányösszege jelenleg havi 1000 forint, és csak annak fizethető, aki lakóhelye közigazgatási határán kívül dolgozik. 
A közvetlen költségekre kapott támogatás alacsony összege miatt az Igazgatóságnak saját forrásból kell kigazdálkodnia a munka-alkalmassági vizsgálat költségét, valamint a munkavégzéshez szükséges anyagok, a kisgépek üzemeltetéséhez szükséges üzem- és kenőanyagok, kopóalkatrészek pótlásának költségét.
A tervek között szerepel, hogy a jövőben a munkaeszközöket a büntetés-végrehajtási intézetektől fogják vásárolni, ami gyorsabbá és olcsóbbá teszi a beszerzéseket. Abban az esetben azonban, ha átlépik a törvényben meghatározott értékhatárt, az eszközbeszerzéshez közbeszerzési eljárást kell lefolytatni, ami késleltetheti a munkavégzés megkezdését. 
Az Igazgatóságon a közfoglalkoztatás első 6 hónapjában 248 közfoglalkoztatott munkaviszonya szűnt meg. Voltak, akik el tudtak helyezkedni a munkaerőpiacon, míg másoktól fegyelmi okból kellett megválni. Fegyelmi vétség esetén a másodszori figyelmeztetést követően felmond a munkáltató.
A helyszíni ellenőrzés alkalmával munkatársaim két munkaterületen hallgatták meg az Igazgatóságnál dolgozó közfoglalkoztatottakat. Speciális problémákat nem jeleztek, az általuk előadottak alátámasztják az Igazgatóság munkatársaitól kapott felvilágosítást. Eltérést mutat ugyanakkor a korábban meghallgatott, helyi önkormányzatoknál dolgozó közfoglalkoztatottak véleményétől, hogy a munkát társadalmilag hasznosnak és értékteremtőnek értékelték. Megjegyezték azt is, hogy a terület karbantartása, a növényzet eltávolítása állandó munkát igényel, azt az éves közfoglalkoztatási program zárását követően is el kell végezni.

4. A helyszíni vizsgálat során feltárt, valamennyi települést érintő főbb problémák
A megkérdezett közfoglalkoztatottak minden helyszínen hangsúlyozták, hogy a méltatlanul alacsony bérezés ellenére a közfoglalkoztatási munkalehetőséget fontosnak tartják, örömmel dolgoznak ennek keretében. A 6 órában foglalkoztatottak minden esetben jelezték, hogy a 8 órás foglalkoztatásban szeretnének részt venni a nagyobb bérezés érdekében. A közfoglalkoztatottak szerint a teljes összegű közfoglalkoztatotti bérből a köztartozásokat folyamatosan nem lehet kifizetni, a részmunkáért kapott bér azonban már a megélhetésüket veszélyezteti. A megkérdezettek nagy része a közfoglalkoztatásból nem látta a kiutat, valamennyien a hosszabb időtartamra szóló, ezáltal nagyobb biztonságot jelentő, országos programokban szeretnének újra, illetve továbbra is dolgozni, Mindannyian abban bíztak, hogy ismételten felveszik őket és a következő program mihamarabb megindul, nem lesz köztes „üres hónap”, amelyben csak a foglalkoztatást helyettesítő támogatást kapják.

4.1 A kiválasztás és bekerülés
Valamennyi helyszínen jellemző volt a kiválasztással összefüggésben a helyi közfoglalkoztatók felelősség áthárítása. Egyöntetűen azt állították, hogy a munkaügyi központok közvetlenül döntenek a közfoglalkoztatott személyek kiválasztásáról. Ezt az állítást azonban sem a közfoglalkoztatottak sem a munkaügyi központok nem támasztották alá. A munkaügyi központokban kapott információ szerint bár a kiközvetítést jogszabályi rendelkezések szerint valóban ők végzik, a kiválasztás az önkormányzat és a munkaügyi központ kirendeltsége közötti alkufolyamat eredménye, de a végső döntést minden esetben a közfoglalkoztatók hozzák.
A közfoglalkoztatottakkal való beszélgetések megerősítették, hogy a közfoglalkoztatási programokba való kiközvetítés inkább szubjektív megítélésen alapul. A helyi közfoglalkoztatók ugyanis gyakran a már bevált, előző programokban is résztvevő munkavállalók közül választanak. Bár a munkaügyi központokban felállított prioritási sorrend szerint a hosszabb ideje állás nélkül lévők, a foglalkozás helyettesítő támogatásban (FHT) részesülők elsőbbséget élveznek, a döntés a munkáltató kezében van, hogy kit alkalmaz a teljes egészében, illetve részben állami támogatásból megvalósuló programban.
Általános problémaként jelezték, hogy a kiközvetített álláskeresők közül nagyon sokan egészségügyi okból alkalmatlanok, de egyes esetekben a munkalehetőséghez való hozzáállásuk sem megfelelő. Tapasztalatok szerint kb. 10 fő alkalmazásához a munkaügyi kirendeltségeknek 30-40 főt is értesíteniük kell, akik közül kb. 15-20 fő el sem megy az egészségügyi vizsgálatra, további 5-10 fő pedig alkalmatlan a munkavégzésre. A munkára jelentkezők leromlott mentális, egészségügyi állapota pedig eleve nehezíti elhelyezkedésüket a nyílt munkaerőpiacon.
Rendszerszintű hibát jelez a helyszíni vizsgálaton szerzett – több forrásból is megerősített – információ, miszerint az intézmények és a hivatalok úgy spóroltak az elmúlt években a bérkeretet illetően, hogy elbocsátották a köztisztviselőket, majd ezt követően közfoglalkoztatottként „visszafoglalkoztatták” őket. Ezáltal főállású jogviszonyból a bizonytalan, időszakos foglalkoztatásba „helyezték át” az embereket. A helyszíni vizsgálatokon bekért és átvizsgált munkaszerződések szerint a közfoglalkoztatottak hivatalosan nem köztisztviselői feladatokat látnak el, a személyes interjúkon azonban elmondták, hogy nagyrészt azonos a mindennapi teendőjük, mint a köztisztviselő munkatársaiknak. 
A munkavállalók minden esetben hangsúlyozták, hogy még ennek a megoldásnak is örülnek, a korlátozott elhelyezkedési lehetőségek miatt nem látnak esélyt az elsődleges munkaerőpiacon történő elhelyezkedésre. A helyszíni vizsgálattal érintett szervek az ellátatlanná válás problémája mögött az anyagi források hiányát, és az elhelyezkedési, köztük a közfoglalkoztatási programokban való felvételi lehetőségek korlátozottságát nevezték meg.

4.2 A bérezés és bérkifizetés
A helyszíni vizsgálat során egyöntetű véleményként fogalmazódott meg az önkormányzatok részéről, hogy a heti bérkifizetés helyett a hónap végén történő kifizetés lenne a megfelelőbb. Egyidejűleg szabályozni kellene azonban azt is, hogy közfoglalkoztatott személy szükség szerint előleget vehessen fel a havi béréből. A jelenlegi heti bérkifizetés jelentős adminisztratív terhet ró a közfoglalkoztatókra. 
A középfokú végzettségű emberek számára még mindig inkább a fekete, illetve szürkegazdaságban való elhelyezkedés jelent kedvezőbb alternatívát, nem éri meg számukra bruttó 94 000 forintért dolgozni. Állandó problémaként merült fel, hogy a közfoglalkoztatási jogviszonyban a közfoglalkoztatási bér és a garantált közfoglalkoztatási bér kizárólag a teljesítmény-bérezés esetén emelhető meg.
Hangsúlyosan utaltak a vizsgált szervek a közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdése alapján rögzítettekre, miszerint legalább középfokú iskola végzettséget és szakképesítést egyaránt igénylő munkakör betöltése esetén illeti meg a jelentősen kedvezőbb garantált közfoglalkoztatási bér a közfoglalkoztatottat. Ebből következően, akinek nincs középfokú iskolai végzettsége, de rendelkezik OKJ-s szakképesítéssel, annak nem adható meg a garantált közfoglalkoztatási bér. Emiatt a gyakorlatban előfordulhat, hogy a szakmunkás végzettségű kőműves garantált bért kaphat kőművesi feladatok ellátása esetén, de aki csak a munkaügyi központ OKJ-s képzése keretében szerzett képzettséget, annak nem jár a garantált bér, mindez pedig bérfeszültséget eredményez.
Gyakori probléma, hogy szakképesítéssel rendelkező személyeket csak szakmunkára tudják alkalmazni, azonban a megüresedő, magasabb bérrel járó munkakörökbe – a nagyobb adminisztrációt kikerülve – újabb személyeket vesznek fel. Valamennyi helyszínen elhangzott, hogy szükség lenne a programokon belüli nagyobb átjárhatóságra.

4.3 A képzések elindítása 
Munkatársaim valamennyi helyszínen azt tapasztalták, hogy a képzések mindezidáig nem indultak el. Több helyszínen a szakértelmet igénylő feladatokat a közfoglalkoztatottak időközben a csoportvezetőtől, illetve szakkönyvekből, szakmai oldalakról szerzett információkból sajátították el. Az országos programok esetében ugyanakkor jogszabályi kötelezettség,6 hogy a résztvevők számára a képzés lehetősége biztosított legyen.

4.4 Az önkéntes munkavégzés lehetősége
Lényeges probléma, hogy a vizsgáltak közül csak egy önkormányzatnak volt tudomása arról, hogy milyen módon szervezhető közérdekű önkéntes munkavégzés és – ennek megfelelően – nem gondoskodtak ennek megszervezéséről. Ennek akadályát képezte az is, hogy az önkéntes közérdekű munka megszervezésének és a munkavégzés feltételeinek (munkavédelmi ruházat, egészségügyi alkalmassági vizsgálat, utazási költség) biztosítása szintén az önkormányzatokat terheli. Emellett maga az önkéntes közérdekű munkavégzés valamennyi megkérdezett véleménye szerint a rászoruló családoknak nem jelent valódi alternatívát. Ennek ellenére a szociális ellátás továbbfolyósítása miatt – amennyiben egyáltalán tudomásuk van erről a lehetőségről – jelentkeznének önkéntesnek. 

4.5 A közfoglalkoztatási jogviszony felfüggesztésének lehetősége
Egy 2012. július 1-jétől hatályos jogszabály-módosítás eredményeképp a közfoglalkoztatott részére fizetés nélküli szabadságot lehet engedélyezni, ha a közfoglalkoztatott a közfoglalkoztatási jogviszony időtartama alatt legfeljebb 90 nap időtartamú határozott idejű munkaviszonyt létesít7. A munkaügyi központ munkatársai szerint a jogviszony három hónapos felfüggesztésének ideje alatt a közfoglalkoztató más közfoglalkoztatottat is alkalmazhat a szüneteltetett közfoglalkoztatott helyén. A közfoglalkoztatók számára nem tisztázott, hogy mi történik akkor, ha előbb megszüntetik a máshol munkát vállaló közfoglalkoztatott munkaszerződését, de időközben már 3 hónapra felvettek a közfoglalkoztatási programba egy másik személyt. Arra a kérdésre, hogy mely közfoglalkoztatottat kell ilyen esetekben alkalmazni, a helyszíni vizsgálatot végző munkatársaim nem kaptak egyértelmű, megnyugtató választ.

5. A megkeresésekre adott válaszok
5.1 A helyszíni szemlék alkalmával a közfoglalkoztatottakkal és közfoglalkoztatókkal történő személyes találkozások során szerzett tapasztalatok, valamint a vonatkozó joganyag áttekintése során a bérkifizetésekkel összefüggésben felmerült problémák kapcsán a Magyar Államkincstár írásos megkeresése is szükségessé vált. A Magyar Államkincstár elnökétől a közfoglalkoztatotti bérkifizetések, bérlevonások tekintetében követett eljárásrendről, valamint a következő kérdések kapcsán kértem részletes tájékoztatást:
1.	A helyszíni vizsgálat során általános problémaként merült fel, hogy a közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet 1. § (4) bekezdése szerint a havi közfoglalkoztatási bér kifizetése heti bér-részletekben történik, a heti bérkifizetés azonban jelentős adminisztratív többletterhet ró a közfoglalkoztatókra. Kérem, tájékoztasson arról, hogy a jelzett probléma ismert-e Ön előtt, a heti bérkifizetés a Kincstár feladatellátása során esetlegesen milyen további nehézségeket okozott? 
2.	A helyszíni vizsgálat feltárta továbbá, hogy nem egységes a gyakorlat arra vonatkozóan, hogy a közfoglalkoztatók a heti, illetve a – közfoglalkoztatottak igényeihez alkalmazkodva – a havi bérkifizetést alkalmazzák. Kérem, tájékoztasson arról, hogy a speciálisnak mondható heti bérkifizetési gyakorlat bevezetését megelőzően készültek-e olyan útmutatók, amelyek a heti bérkifizetéssel járó megnövekedett adminisztrációs terhekre figyelemmel, a gyakorlati alkalmazás megkönnyítését szolgálják? Tartottak-e Önök, illetve a Belügyminisztérium képviselői a közfoglalkoztatók számára előzetesen tájékoztatást a heti bérkifizetésről? Az eltérő joggyakorlat mennyiben nehezíti meg a Kincstár munkáját? Tarthatnak-e a jogszabály rendelkezésétől eltérő (havi bérkifizetést alkalmazó) gyakorlatot folytató közfoglalkoztatók szankciótól? 
3.	Szintén a Korm. rendelet 1. § (6) bekezdése rendelkezik arról, hogy a részletekben történő kifizetés esetén a bérből letiltást, levonást, továbbá a jogszabály alapján teljesítendő adó- és járulék levonásokat arányosan kell végrehajtani. Hivatalomhoz érkezett számos panaszbeadvány sérelmezi azonban, hogy nem minden esetben valósul meg a levonások arányos alkalmazása. A helyszíni vizsgálatok azt támasztották alá, hogy a bérkifizetési adatokat továbbító közfoglalkoztatók is tanácstalanok e tekintetben, nem rendelkeznek elég információval, így ez a probléma a jogszerű működésüket is veszélyeztetheti. Kérem, tájékoztasson arról, hogy milyen jogszabályok mentén történik a heti bérekből történő levonás, letiltás.
A Magyar Államkincstár elnöke válaszában kifejtette, hogy a központosított illetmény-számfejtő rendszerben (a továbbiakban: KIR) a közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet 1. § (4) bekezdése szerint a havi közfoglalkoztatási bér kifizetése heti bérkifizetésként történik. A közfoglalkoztatás sajátos jogviszony, ami abban is megmutatkozik, hogy a szerződéskötés a közfoglalkoztató és a közfoglalkoztatott között jön létre, és az intézmény (közfoglalkoztató) illetményszámfejtési rendszerbe történő feladásával kerül be a KIR rendszerbe.
A Kincstár intézményeinek jelzése szerint a heti bérkifizetés valóban jelentős adminisztrációs terhet ró a közfoglalkoztatókra, mindazonáltal a Kincstár is jelentős többletfeladatot lát(ott) el a rendszer működtetésével, fejlesztésével összefüggésben. Az elnök tájékoztatása szerint a Kincstár nem rendelkezik pontos információval a közfoglalkoztatók heti, illetve havi bérkifizetési gyakorlatára vonatkozóan. 
Az Országos Vízügyi Főigazgatósággal, mint a legnagyobb közfoglalkoztatotti létszámot alkalmazó intézménnyel folyamatosan kapcsolatban vannak annak érdekében, hogy a KIR rendszer valóban hatékonyan tudja kiszolgálni az intézmények igényeit.
A válasz kitért arra is, hogy a jogszabályváltozásokat beépítik a KIR-be, amelyről mindig tájékoztatást adnak az illetmény-számfejtő helyek részére. Az illetmény-számfejtő helyek külön levélben értesítik az intézményeket a rendszerben történt alkalmazás módosításairól. Az elnök válaszában utalt arra is, hogy a Kincstár számára nehézséget okoz, hogy az alapvetően havi számfejtési időszakra felkészített KIR programhoz megfelelően illeszkedjen a heti bérkifizetés intézménye. A nehézségek ellenére azonban a KIR program lehetőséget biztosít a közfoglalkoztatóknak a heti bér havi öt alkalommal történő kifizetésére.
A közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet 1. § (6) bekezdése szerint a részletekben történő kifizetés esetén a bérből való letiltás, levonás, továbbá a jogszabály alapján teljesítendő adó- és járulék levonások arányosan – a heti rendszerességgel történő számfejtésből hetente – kerülnek levonásra. A levonások, letiltások érvényesítésének egyedüli akadálya, hogy a közfoglalkoztatottak nem jelzik az érvényben lévő levonásaikat, letiltásaikat, így előfordul, hogy csak késedelmesen lehet érvényesíteni azokat.
Az információs önrendelkezési jogról és információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény rendelkezéseinek értelmében az illetményszámfejtő hely nem érvényesítheti a letiltásokat abban az esetben sem, ha a számfejtő rendszeren belül tudomásuk van egy – már számfejtett – másik közfoglalkoztatónál érvényesített letiltásról. A jogszabály alapján teljesítendő adó- és járulék levonásoknál problémát okoz, hogy az adókedvezményre jogosító nyilatkozatok, okmányok szintén késedelmesen kerülnek benyújtásra (például a családi adókedvezmény esetében). Nyilatkozat hiányában nem lehetséges a visszamenőleges adókedvezmény érvényesítése, csak utólagosan, az év végi adóbevalláskor számolható el.
Az intézmények munkájának elősegítése érdekében többféle segédprogram készült el, amelyek által lekérdezhetővé vált többek között, hogy a munkavállalók közül ki kap a tárgyhónapban munkabért, és ki nem. További lekérdezési lehetőségek is kialakításra kerültek a KIR intézményi moduljában:
·	adatok a közfoglalkoztatottak heti kifizetéséről egy adott hónapra vonatkozóan heti intervallumok megadásával,
·	a lekérdezésben egy adott napon csak az addig leszámfejtett heti kifizetések jelenjenek meg,
·	lekérdezés azokról, akik kaptak heti kifizetés, és azokról, akik a kiválasztott intervallumban nem kaptak heti kifizetést, annak ellenére, hogy az átsorolás szerint járt volna nekik.
A Kincstár a közfoglalkoztatottak bérkifizetése és bérlevonása tekintetében a jogszabályi előírás szerinti eljárást követi, erre külön belső eljárásrend nem készült, a megyei igazgatóságokat körlevelek útján tájékoztatták a követendő belső eljárási szabályokról. A heti bérfizetés gyakoriságát, helyi gyakorlatát ugyanakkor a közfoglalkoztatók határozzák meg, hiszen erre semmilyen jogszabályi előírás, országos ütemezési lehetőség, jogkör nincs.
Arra vonatkozó kérdésemre, hogy előfordult-e, hogy probléma adódott – esetlegesen leállt – a kifizetéshez használt informatikai rendszerrel, csak azt a választ kaptam, hogy a Kincstár informatikai rendszere több, egymástól független adatbázisból áll, ezért egyidejű leállás, kimaradás országos szinten szinte elképzelhetetlen. A havi zárás végrehajtásakor előfordulhat ún. zárt állapot, amikor az intézmények nem tudnak kapcsolatot teremteni a rendszerrel, azonban jellemzően a zárási feladatokat hétvégi vagy éjszakai időpontokra korlátozzák a folyamatos munkavégzés biztosítása érdekében.
A Kincstár illetmény-számfejtő helyei igyekeznek a felmerülő egyedi problémákat a közfoglalkoztatottakkal megoldani, azonban amennyiben átfogóbb, nagyobb volumenű intézkedés szükséges, a Kincstár az érintett kör bevonásával, egyeztetést kezdeményezve – rendszergazdaként – intézkedik a probléma megoldásáról.

5.2 Az egyes panaszokban megjelenő általános kifogás, valamint a helyszíni vizsgálatok egyik visszatérő tapasztalata volt, hogy jelentős számban vannak olyan rászorulók, akik azért vesztették el az aktív korúak ellátására való jogosultságukat, mert nem tudták igazolni a szociális törvényben előírt 30 napos munkavégzés meglétét. A korábban aktív korúak ellátásában részesülők a 30 napos munkavégzés igazolásának elmaradása miatt annak ellenére kerülnek ki az ellátásból, hogy – a közfoglalkoztatásból, illetve a képzésben való részvételből való kimaradás ellenére vállalták volna, hogy önkéntes közérdekű munkát végeznek a településen. Kiderült, hogy megfelelő információ hiányában sem az önkormányzat, sem a közfoglalkoztató nem tudta érdemben segíteni az érintetteket, és együttesen megakadályozni a teljes ellátatlanság helyzetének kialakulását. Mindezek nyomán az emberi erőforrások miniszterétől az önkéntes munka végzésének lehetőségével kapcsolatos intézkedésekről, valamint a következő kérdésekkel összefüggésben kértem részletes tájékoztatást:
1.	Tájékoztatták-e, s ha igen, akkor mikor és milyen módon az önkormányzatokat, civil szervezeteket a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Sztv.) vonatkozó módosításáról, illetve arról, hogy milyen lehetőségeik vannak arra, hogy segítséget nyújtsanak a rászoruló embereknek a 30 napos jogosító időtartam igazolására?
2.	Amennyiben a minisztérium részéről közvetlenül nem történt ilyen tájékoztatás, úgy az önkormányzatok milyen módon, fórumon tájékozódhattak és tájékozódhatnak a közérdekű önkéntes tevékenység biztosításának lehetőségeiről?
3.	Milyen időponttól kezdődően volt lehetőség arra, hogy a minisztérium honlapján regisztrálják magukat, mint fogadó szervezet?
4.	Hány önkormányzat, civil szervezet élt ezzel a lehetőséggel 2012. július 30-ig?
5.	Tudomásuk szerint eddig hány ember vett részt közérdekű önkéntes munkavégzésben és hány nap időtartamban? Van-e adatuk arra vonatkozóan, hogy ez a lehetőség hány ember számára biztosította, hogy továbbra is benne maradjon az ellátó rendszerben?
6.	Tervezik-e, hogy azon önkormányzatok, civil szervezetek számára, akik mindezidáig nem éltek e lehetőséggel, tájékoztató levelet küldenek a közérdekű önkéntes munka biztosításának lehetőségéről? Ezen túl milyen más módon kívánják elősegíteni, hogy a közérdekű önkéntes munka végzésének lehetőségét a rászorulók, illetve a lehetséges fogadó szervezetek megismerjék?
7.	Készült-e a szaktárcánál előzetes felmérés azzal kapcsolatban, hogy várhatóan hány ember esik ki az ellátórendszerből amiatt, hogy az ellátás biztosítását ilyen feltételhez kötik? Rendelkezésükre áll-e olyan statisztika, hogy a 2012-es év során eddig hány embernek kellett megszüntetni az aktív korúak ellátását, mert nem tudta igazolni a 30 nap „jogosító” időt?
Megkeresésemre a szociális, család-és ifjúságügyért felelős államtitkár mindenekelőtt arról tájékoztatott, hogy az Sztv. szerint az aktív korúak ellátása az aktív korú nem foglalkoztatott személyeknek nyújtott támogatás, amelynek keretén belül a munkára kész és képes személyek foglalkoztatást helyettesítő támogatásban, míg a többi jogosult rendszeres szociális segélyben részesül. A két személyi körre vonatkozó szabályozásban közös elem, hogy az aktív korúak ellátására való jogosultság keretében megállapítható, fent említett kétféle pénzbeli ellátás folyósításának feltétele valamilyen együttműködés teljesítése. Az együttműködési kötelezettség természetesen a jogosultak életkörülményeitől, egészségi állapotuktól függően eltérő: míg a rendszeres szociális segélyben részesülők esetében az együttműködés – az ún. beilleszkedést segítő programon keresztül – tanácsadás, kapcsolattartás, képzés formájában jelenik meg, addig a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultaknál a közfoglalkoztatásban való részvétel az elsődleges. Az együttműködési kötelezettség elvi alapja, célja az, hogy a jogosult legyen maga is aktív a helyzetének javítása érdekében.
A nem foglalkoztatott személyeknek nyújtott foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultak együttműködési kötelezettsége 2011 januárjától egészült ki a legalább 30 napnyi aktivitás feltételével. Ennek teljesítésére több lehetőség rendelkezésre áll: a közfoglalkoztatás mellett más keresőtevékenységgel, ún. egyszerűsített foglalkoztatásban való részvétellel, háztartási munkával, munkaerő-piaci programban, képzésben való részvétellel, vagy közérdekű önkéntes tevékenység igazolásával is eleget lehet tenni a törvényben foglaltaknak.
Az Sztv. az aktivitás napi időtartama tekintetében nem tartalmaz megkötést, tehát a feltétel – egyebek mellett – részmunkaidős foglalkoztatással is teljesíthető. Emellett a szabályozás lehetőséget biztosít arra is, hogy a települési önkormányzat – a helyi sajátosságok figyelembe vételével önkormányzati rendeletben rögzített feltételek mentén – rendszeres szociális segélyre való jogosultságot állapítson meg a rászoruló családi körülményeire, egészségi vagy mentális állapotára tekintettel8. Ez a szabály azon rászorulók esetén jelenthet megoldást, akik például betegségük folytán nem tudnak munkát végezni, ezért a foglalkoztatást helyettesítő támogatás kapcsán előírt aktivitási kötelezettséget nem áll módjukban teljesíteni. Számos önkormányzat él a törvény adta felhatalmazással és rendszeres szociális segélyt biztosít azoknak a személyeknek, akiknek egészségügyi vagy mentális állapota nem teszi lehetővé a közfoglalkoztatás keretében történő alkalmazásukat.
A 30 napos aktivitásra vonatkozó feltételt a törvénybe építő, az egyes szociális, gyermekvédelmi, családtámogatási, fogyatékosságügyi és foglalkoztatási tárgyú törvények módosításáról szóló 2010. évi CLXXI. törvényt a Magyar Közlöny 2010. évi 200. számában hirdették ki. Az Sztv. 36. § (3) bekezdése, amely lehetővé teszi, hogy a 30 napos aktivitásra vonatkozó feltételt a jogosult közérdekű önkéntes tevékenység formájában teljesítse, ennek a módosításnak része volt, azaz az önkormányzatok számára ez a feltétel-rendszer „hivatalból” 2010. december 30-a óta ismert.
Az államtitkár kiemelte, hogy a Kormány előterjesztésében benyújtott módosítás előkészítési és egyeztetési szakaszában a törvény-tervezetet – véleményezés céljából – valamennyi önkormányzati érdekképviseleti szervnek, valamint a Jegyzők Országos Szövetségének is megküldték. Ezen túlmenően a tárca az Sztv. szerint évente elvégzendő – a jogszabályi változásokból és azok átmeneti rendelkezéseiből eredően 2012 első negyedévében „dömpingszerűen” jelentkező – jogosultsági felülvizsgálatok közelgő időpontjára tekintettel 2011 decemberében kifejezetten fel is hívta a települési önkormányzatok figyelmét a 30 napos tevékenységre vonatkozó szabályra, a kötelezettség teljesítésének lehetőségeire, így a közérdekű önkéntes tevékenységre is.
Válaszában azt is hangsúlyozta, hogy a közérdekű önkéntes tevékenység fogalmát nem a fenti törvénymódosítás vezette be. A közérdekű önkéntes tevékenységről szóló 2005. évi LXXXVIII. törvény 2005. október 1-jén lépett hatályba, ettől az időponttól van lehetőség arra, hogy az önkormányzatok fogadó szervezetként regisztrálják magukat.
A tárca adatai szerint ez idáig közel 900 önkormányzat regisztrált önkénteseket fogadó intézményként. Ez a szám napról napra nő, várhatóan ez év végéig meghaladja majd az 1000-es határt is. A fogadó szervezetek nyilvántartásába – 2012. szeptember 6-ig – 3916 civil szervezet regisztrált. A regisztrált önkormányzatok és civil szervezetek számának gyarapodását nagyban elősegítette a 2011-es Önkéntesség Európai Éve elnevezésű programsorozat is. Összehasonlításul: 2010. december 31-én a törvény hatályba lépése óta eltelt 5 évben regisztrált szervezetek száma alig haladta meg az 1500-at. 
A szaktárca arra vonatkozóan ugyanakkor nem rendelkezik adatokkal, hogy a fogadó szervezetként regisztrált szervezetek átlagosan mekkora időtartamban, illetve hány főt foglalkoztatnak, hiszen – az önkéntesség szabad akaratra és egyéni motivációra épülő definíciójából eredően, továbbá a szükségtelen adminisztrációs teher elkerülése céljából – a fogadó szervezetek számára nem került ilyen bejelentési kötelezettség előírásra.
Végezetül az államtitkár arról tájékoztatott, hogy a tárca által 2012-ben végzett adatgyűjtés alapján országszerte mintegy 6000 jogosult volt, akinek esetében az aktív korúak ellátását a 30 napos tevékenység nem teljesítése miatt meg kellett szüntetni.

5.3 A helyszíni vizsgálatok és információszerzés során továbbá a Türr István Képző és Kutató Intézet (TKKI) közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzési programjaival összefüggésben olyan problémák váltak ismertté, amelyek indokolttá tették a TKKI írásbeli megkeresését is. Munkatársaim ugyanis a helyszíni szemlék során két megyében is azt a tájékoztatást kapták, hogy egyetlen képzési program sem indult el a Start minta-munkaprogramokhoz, vagy más országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódóan. A TKKI főigazgatójától a következő kérdésekkel összefüggésben kértem részletes tájékoztatást.
1.	2012-ben Magyarországon a TKKI részvételével milyen képzéseket indítottak a közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódóan? Kérem, hogy röviden mutatassa be és értékelje a TKKI közreműködésével megvalósított közfoglalkoztatásokhoz kapcsolódó képzési programokat, pályázatokat, valamint csatolja a képzések tematikáját és a támogatottak/résztvevők listáját.
2.	Az országos közfoglalkoztatási programok keretében – a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése alapján – a közfoglalkoztatóknak foglalkoztatást elősegítő képzéseket kell szervezniük. Az országos közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódóan mindezidáig hány képzést indított a TKKI? Mely dokumentum és milyen formában rögzíti a TKKI feladatát az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzések megvalósításában, lebonyolításában? Amennyiben rendelkezésre állnak, kérem, hogy szíveskedjék részemre eljuttatni ezeket.
3.	Ha néhány eset kivételével nem indultak el a közfoglalkoztatási képzések országos szinten, akkor mi ennek az oka? Milyen intézkedéseket és egyeztetéseket kezdeményeztek a felmerült problémák mielőbbi megoldása érdekében? (Kérem, hogy szíveskedjen csatolni az erre vonatkozó levelezéseket, feljegyzéseket.)
4.	Várhatóan ez év végéig hány képzést indítanak/ vagy támogatnak a közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódóan? Kérem, hogy csatolja a tervezett képzések listáját és tematikáját is. 
5.	Milyen szempontok figyelembevételével tervezik/tervezték meg a 2012-ben megvalósítandó képzéseket? Megelőzte-e bármiféle igényfelmérés a közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzések tervezését, ha igen, az erre vonatkozó dokumentumokat is jutassa el a hivatalba. A képzések tartalmának kidolgozásakor figyelembe vették-e, hogy a hosszú időtartamú programokban is gyakran, általában 5 havonta változik a résztvevő közfoglalkoztatottak személye? 
6.	Mikorra várható a tervezett képzések beindítása? Egyedi képzési igények esetében van-e lehetőség speciális képzések szervezésére? 
7.	Megítélésük szerint – az Önökhöz érkezett jelzésekre is figyelemmel – milyen problémák adódnak abból, hogy például a Start minta-munkaprogramok növénytermesztési és állattenyésztési programjai képzések nélkül folynak hónapok óta? A már megkezdett programok esetében hogyan és milyen időtartamban fogják az előírt képzéseket beindítani? 
8.	Hol, hogyan és milyen anyagi feltételek között fognak a képzések elindulni országos szinten? A közfoglalkoztató önkormányzatoknak, egyéb szerveknek milyen feladata van a képzések lebonyolításában? A tervezett szerepkörök miatt volt-e bármiféle vita, ellenérdekeltség a TKKI, a közfoglalkoztató szervezet és a területért felelős Belügyminisztérium között? Ha igen, kérem, hogy ennek részleteit, illetve a probléma megoldására vonatkozó javaslatait is ossza meg velem.

A TKKI főigazgatója válaszában hivatkozott arra, hogy az egyes miniszterek valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010 (VII.1.) Korm. rendelet 37. § w./ pontja alapján 2011. június 17-étől kezdődően a Belügyminisztérium (továbbiakban: BM) hatáskörébe tartozik a közfoglalkoztatás, melynek részletes szabályait a 40. § (5a) pontja sorolja fel. Ez alapján a belügyminiszter látja el a közfoglalkoztatással, valamint a közfoglalkoztatás-politika koordinációjával kapcsolatos feladatokat, irányítja a munkaügyi központok és kirendeltségeik közfoglalkoztatási feladatainak ellátását. A TKKI szerepkörét a főigazgató ehhez képest jelentősen szűkítve határozta meg: a TKKI az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzési programok lebonyolításában elsősorban a területileg illetékes munkaügyi központok, illetve települési önkormányzatok konzorciumi vagy együttműködő szakmai partnereként vesz részt.
Az előzmények között említette meg a TÁMOP 2.1.6. „Újra tanulok” kiemelt projekt keretében vállalt TKKI feladatokat. A projekt célja az alacsony iskolai végzettségű, illetve szakképzetlen felnőttek számára lehetővé tenni, hogy képzésben vegyenek részt, így javuljon a munkaerő-piaci helyzetük. A kiemelt projekt megvalósítója a Nemzeti Munkaügyi Hivatal (NMH) és a megyei, illetve fővárosi kormányhivatalok által alkotott konzorcium. A program a megvalósítás fázisában van. A közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó szakmai feladatok és releváns munkaerő-piaci szolgáltatások ellátásában a TKKI, mint állami felnőttképzési intézmény működik közre. A TKKI normatív feladatának megfelelve dedikált források nélkül is elindította a közfoglalkoztatási képzési programot 2012 márciusában (több mint 1300 fő került bevonásra 89 csoportban). A TKKI a képzések szervezése, területi koordinációja érdekében felvette a kapcsolatot az önkormányzatokkal, és együttműködési megállapodást kötött velük (összesen 750 megállapodás aláírására került sor). A TKKI kapacitásai mintegy 700 tanulócsoport egyidejű elindítását teszik lehetővé, kb. 15000 fő bevonásával.
A főigazgató tájékoztatása szerint a TKKI az alábbi lépéseket tette meg a képzési programok sikeres teljesítése érdekében:
1. Részt vett a tananyag-fejlesztésben 2011 októberétől 2012 márciusáig.
2. Négy körben 2012. február és június között a változó igényeknek megfelelően 12 mezőgazdasági képzési programot dolgozott ki és akkreditáltatott.
3. A képzések megvalósítására szóló Nemzeti Munkaügyi Hivatal (a továbbiakban: NMH) ajánlatkérésre a TKKI 3 ajánlatot tett, elsőként 2012. február 27-én, majd az új igényeknek megfelelően a módosított ajánlatot 2012. június 4-én nyújtotta be az NMH felé. Ennek elutasítása után a TKKI ismét ajánlatot nyújtott be 2012. július 3-án, amelyet július 16-án kelt levelében az NMH elfogadott.
A mezőgazdasági közfoglalkoztatási képzési mintaprogrammal kapcsolatban a főigazgató arról számolt be, hogy a TKKI 2012 márciusában – az önkormányzatokkal és a megyei kormányhivatalok munkaügyi központjaival partnerségben – Békés és Csongrád megyében a Start munkaprogramhoz kapcsolódóan mezőgazdasági képzéseket indított. A képzéssel összekötött közfoglalkoztatásban alacsony iskolai végzettségű álláskeresők vehettek részt abból a célból, hogy elsajátítsák a tavaszi zöldségnövény termesztés és az állattartás elméleti és gyakorlati ismereteit, illetve hogy kialakuljon bennük a munkavégzéshez szükséges környezettudatos szemléletmód. A TKKI irányításával végzett program a tartósan munkanélküliek elhelyezkedési esélyeinek növelését helyezte a középpontba. Az TKKI ezt a célt a kiemelt feladatai közé tartozó közfoglalkoztatási programok esetében is képzéssel egybekötött foglalkoztatással igyekszik elérni. A megvalósult minta-munkaprogramok keretében Békés megyében 42 településen 70 csoportban 1241 főt képeztek. Csongrád megyében 14 településen 15 csoportban indítottak 220 fő számára mezőgazdasági közfoglalkoztatási képzési mintaprogramot. Összesítve tehát a két megyében 56 településen 85 csoportban 1461 fő vett részt képzésben. A mintaprogramban alkalmazott módszerekről és tapasztalatokról módszertani útmutató készült, melyet a főigazgató mellékelt a leveléhez.
Az TKKI országos közfoglalkoztatási programokban szerzett tapasztalatait a főigazgató a következőképpen összegezte. 
A 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése a közfoglalkoztatásban részvevő munkaadóknak előírja a munkavégzéshez kapcsolódó foglalkoztatást elősegítő képzési lehetőségek biztosításának kötelezettségét. A TKKI intézményei munkaadóként nem vesznek részt a közmunkaprogram végrehajtásában, ezért a TKKI területi igazgatóságai által kialakított szakmai együttműködések arra irányulnak, hogy a képzési kötelezettséggel terhelt települési önkormányzatoknak nyújtsanak szakmai támogatást feladataik megvalósításához. A TKKI országos közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódó képzéseivel kapcsolatban kiemelhető, hogy a TKKI 2012-ben befejezett közfoglalkoztatási képzései között csupán két képzés szerepel. Egyrészt a békéscsabai mezőgazdasági munkás képzés, amelyet 1452 fő részére szerveztek meg, másrészt pécsi Bizalom és Munka Program keretében indított képzés 11 fő részére. Szeptembertől a TÁMOP 2.1.6. „Újra tanulok” program keretében Budapesten és Pécsen összesen 2716 fő részére kívánnak képzést szervezni, más ez évi képzés megvalósítására vonatkozó terv a főigazgató levelében nem szerepelt.
A 14/2012. (VIII. 15.) EMMI rendelet módosította a területi koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról és feladatairól szóló 3/2011. (II. 11.) KIM rendeletet: a 2012. augusztusi jogszabályváltozás emelte a TKKI hálózat kizárólagos feladatai közé a közfoglalkoztatottak mezőgazdasági képzését a háztáji növénytermesztő, háztáji állattartó és tartósító témakörökben.
A TKKI vezetősége jogszabályból származó kötelezettségének megfelelően megkezdte a képzések előkészítését. A START programhoz kapcsolódó képzések előkészítésében együttműködő szervezetek között ellenérdekeltség nem merült fel, a 14/2012. (VIII. 15.) EMMI rendelet egyértelműen rendelkezik a TKKI szerepkörét illetően. A START munkaprogramok pontos indításáról az NMH és a BM adhat csak tájékoztatást.
Az „Újra tanulok” program keretében megvalósuló közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó képzésekhez fejlesztett programokkal összefüggésben a főigazgató megismételte, hogy a 14/2012. (VIII. 15.) EMMI rendelet 1. § (2) bekezdése értelmében „a központ kizárólagos jelleggel végzi a közfoglalkoztatottak mezőgazdasági képzését a háztáji növénytermesztő, háztáji állattartó és tartósító témakörökben.” A programban megvalósítható mezőgazdasági képzések között négyet sorol fel. A háztáji állattartás-képzés 788 óraszámú, amely 210 óra elméletből és 578 óra gyakorlatból áll. A háztáji növénytermesztés és tartósítás képzés 312 elméleti órából és 867 gyakorlati órából, azaz összesen 1179 órából áll. Végezetül említette, hogy a háztáji növénytermesztés és állattartás képzés keretében 414 elméleti és 1156 gyakorlati, összesen 1570 gyakorlati órát tartanak.

Az érintett alkotmányos jogok és követelmények
– a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”];
– az emberi méltósághoz való jog [Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”]
– az egyenlő bánásmód követelménye [Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdés: „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”];
– a szociális biztonsághoz való jog [Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdés: „Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.”].

Az alkalmazott jogszabályok
1)	a Munka Törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.); 
2)	a közfoglalkoztatásról és a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CVI. törvény (a továbbiakban: Kftv.);
3)	a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Sztv.);
4)	a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.);
5)	a közérdekű önkéntes tevékenységről szóló 2005. évi LXXXVIII. törvény;
6)	a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény;
7)	a közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet;
8)	a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet;
9)	a területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatairól szóló 3/2011. (II. 11.) KIM rendelet
10)	az álláskeresőként való nyilvántartásba vételről, valamint a nyilvántartásból való törlésről szóló 2/2011. (I. 14.) NGM rendelet.

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében 
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – közigazgatási szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés a) és b) pontja alapján a közigazgatási szerv, valamint a helyi önkormányzat az alapvető jogok biztosa által vizsgálható hatóságnak minősül. Mindezek alapján megállapítottam, hogy az egyes települési önkormányzatok, valamint az érintett megyei kormányhivatalok (munkaügyi központjai) és a munkaügyi kirendeltségek9 a vizsgált közfoglalkoztatási terület szempontjából hatóságnak minősülnek, így rájuk az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed. A közfoglalkoztatással szoros összefüggésben mind a munkaügyi kirendeltségek és központok, mind pedig az önkormányzatok jegyzői ellátnak hatósági feladatokat, például az egyes szociális ellátásokra, támogatásokra való jogosultság hiányának megállapítása, vagy éppen a munkaügyi és munkavédelmi ellenőrzés lefolytatása során.
Mindemellett ugyanakkor az Ajbt. 18. § (1) bekezdés l) pontja és a 18. § (2) bekezdésének e) pontja alapján az alapvető jogok biztosa által vizsgálható hatóságnak, ezen belül közszolgáltatást végző szervnek minősül – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – a jogszabályban közszolgáltatásként megjelölt tevékenységet végző szervezet. Az ombudsmani gyakorlat eszerint továbbra is közszolgáltatónak tekint valamennyi állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szervet, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe10. A közfoglalkoztatás szorosan kapcsolódik az állami (önkormányzati) feladatok ellátásához,11 másfelől pedig a kérelmezőnek nincs választási lehetősége abban, hogy mely intézménynél kíván elhelyezkedni, sőt a felkínált közfoglalkoztatást – amennyiben az egészségi állapota miatt kizáró ok nem áll fenn – köteles elfogadni. Függetlenül tehát attól, hogy állami szervről, önkormányzatról vagy önkormányzati szervről, gazdasági társaságról vagy civil szervezetről van szó, álláspontom szerint közszolgáltatást végző szervek körébe tartozik valamennyi közfoglalkoztató is e minőségében, így rájuk az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – ugyancsak kiterjed. Nem elhanyagolható továbbá, hogy a munkaügyi kirendeltségek – hatósági feladataik ellátása mellett – ugyancsak közszolgáltatást ellátó szervnek minősülnek, ugyanis a kirendeltségek látják el a közfoglalkoztatók felé történő kiközvetítést is a közfoglalkoztatási programok esetében, amely szolgáltató tevékenységnek minősül.
Lényeges felhívni a figyelmet arra is, hogy az alapvető jogok biztosa a hagyományos munkaviszonnyal (ideértve a közszolgálati és a szolgálati jogviszonyokat) összefüggésben felmerült érdek- illetve jogi konfliktusokat a hatásköri szabályok alapján nem vizsgálhatja: ezek eldöntése nem az ombudsmanra, hanem a bíróságra tartozik. Jelen pillanatban a magyar közfoglalkoztatási modellben ugyanakkor egy olyan specifikus, hatósági elemekkel is bővített még kevésbé mellérendeltségen alapuló jogviszonyról van szó, ahol a közfoglalkoztatott a szokottnál kiszolgáltatottabb helyzetben van. Az ombudsmani hatáskörnek a közfoglalkoztatás rendszerére való kiterjesztését indokolta, hogy szorosan, intézményesen kapcsolódik össze a szociális segélyezéssel: a közfoglalkoztatás visszautasítása vagy az érintett részéről nem igazolt kellő időtartamú munkaviszony a szociális transzferek megvonását jelentheti. Az alapvető jogok biztosaként emellett a közfoglalkoztatással összefüggésben nem vizsgáltam és nem is vizsgálhattam a szigorúan foglalkoztatáspolitikával összefüggő kérdéseket, így különösen a rendszer hatékonyságával, illetve a pénzügyi-gazdasági célszerűségével összefüggő kérdéseket. Ez utóbbi ugyanis az Állami Számvevőszék feladatkörébe tartozik.
A vizsgálati keretekkel kapcsolatban rögzíthető, hogy az ombudsman számára egy adott jogi szabályozás alapjogi aspektusú vizsgálatára, valamint jogszabályi hiányosságával, tartalmi hibáival összefüggő intézkedések megfogalmazására a törvény lehetőséget teremt. A preventív alapjogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat alapján a biztos mandátuma keretei között marad akkor, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében, éppen a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó szervek vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatban felmerülő alkotmányossági aggályokat.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontot nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.

1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, és ebből meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. Ahogyan pedig arra az Alkotmánybíróság felhívta a figyelmet a 30/2012. (VI. 27.) AB határozatában, az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és az Alkotmány 2. § (1) bekezdése azonosan deklarálja az ún. jogállami klauzulát, tehát az eddig kialakított alkotmánybírósági gyakorlat relevánsnak tekinthető a vizsgálat során. 
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.

2. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján az emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit12.
Az alkotmánybírósági gyakorlat kiemeli, hogy az emberi méltósághoz való jog az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazásának tekinthető. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. Az AB gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle aspektusaival nevezi meg, például a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként13. Az Alaptörvény VI. cikke az általános személyiségi jog egyes aspektusainak megfogalmazásaként is értékelhető. Eszerint „mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét tiszteletben tartsák.”

3. Az Alaptörvény XII. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz, képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. Az Alkotmány korábbi rendelkezéseit értelmező, közel két évtizedes alkotmánybírósági gyakorlatban a munkához való jog alkotmányos alapjogként a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot jelentette. A szociális jogok közé sorolható foglalkoztatáshoz való jog két elemből áll, az egyik a „jog” a munkához, a munkavégzéshez, amely a munkahelyteremtést és ezek megőrzését, a munkanélküliség kezelését szolgáló állami foglalkoztatáspolitikát foglal magában, a másik pedig a foglalkozás megválasztásának szabadsága (alanyi jellegű jog). A közfoglalkoztatási rendszer működésével kapcsolatos kérdések értelemszerűen az állami foglalkoztatáspolitikával állnak kapcsolatban. 
A munkához és foglalkoztatáshoz való jog szociális jogi jellegéből következik, hogy kapcsolatban áll az egyes államok gazdaság- és szociálpolitikai karakterével, alkotmányos struktúrájával, hagyományaival. Az állam nemcsak elismerni köteles a munkához való jogot, hanem megfelelő feltételek megteremtésével köteles elősegíteni az érvényesülését. Ez a gyakorlatban olyan aktív magatartást, olyan cselekvési kötelezettséget jelent az állam számára, amely előmozdítja a széles körű foglalkoztatás megvalósítását. Az állami kötelezettség megvalósulhat munkahelyteremtő gazdaság-, foglalkoztatás-, oktatáspolitika kialakításával, átképzésekkel, megfelelő jogalkotási tevékenység folytatásával, munkahelyteremtő beruházásokkal, illetve más egyéb módokon. Alkotmányosan teljes mértékben támogatható az olyan állami törekvés, amely a rászoruló polgárok számára – a segélyezetti állapotból "kimozdítva" – lehetőséget ad a munkaerő-piacra való visszatérésre. A munkavégzés és az abból származó munkabér megléte, az államtól való anyagi függetlenség éppen az egyéni autonómia, önrendelkezés kiteljesedése irányába hat.

4. Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdése alapján Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.
A szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben az Alkotmánybíróság 1995-ben kimondta, hogy annak elbírálásánál, hogy a ténylegesen élvezett szolgáltatásokból mit és hogyan lehet alkotmányosan megvonni, a szociális jogok annyiban játszanak szerepet, hogy az elvonások folytán a szociális ellátás mértéke egészében nem csökkenhet a 70/E. § szerint megkövetelhető minimális szint alá. A 32/1998. (VI. 25.) AB határozatban követelményként azt állapította meg, hogy a szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósulásához. 2000-ben pedig elvi éllel mondta ki, hogy az Alkotmány a szociális biztonsághoz való jog kimondásával a szociális ellátások összessége által nyújtott megélhetési minimumnak az állami biztosítását állapítja meg. A megélhetési minimumot biztosító szociális ellátások rendszerének kialakításakor alapvető követelmény az emberi méltóság védelme: az állam köteles az emberi lét alapvető feltételeiről gondoskodni. A megélhetési minimum garantálásából azonban konkrét részjogok, mint alkotmányos alapjogok nem vezethetők le. A határozat indokolásban kiemelte az AB, hogy a szociális biztonság alapjogánál az alkotmányossági mérce az ellátás minimális mértékének meghatározásával konkréttá vált: „a szociális intézményrendszer keretében nyújtandó ellátásnak olyan minimumot kell nyújtania, hogy az biztosítsa az emberi méltósághoz való jog megvalósulását. Az ezt a minimumot el nem érő mértékű szolgáltatás esetében a szociális biztonsághoz való jog érvényesüléséről nem lehet beszélni”.
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint a szociális ellátásnak az a feladata, hogy mindazoknak, akik nehéz helyzetbe jutottak, és más intézményrendszer (így különösen a társadalombiztosítás) révén nem képesek a létfenntartásukat biztosító jövedelemre szert tenni, állami segítséget nyújtson. A szociális ellátás rendszere nem különböztet aszerint, hogy ki milyen okból (önhibájából vagy önhibáján kívül) szorul szociális szolgáltatásra. A szociális ellátás kisegítő, kiegészítő jellegű. Mindaddig tehát, amíg valaki megfelelő jövedelemmel rendelkezik, vagy más ellátási rendszerben szolgáltatásra jogosult, szociális ellátást nem, vagy indokolt esetben kiegészítő jelleggel kap. A közösség által biztosított támogatás ott lép be a rászoruló eltartásába, ahol az öngondoskodás lehetősége már nem áll fenn.
Az alkotmánybírósági gyakorlatból következik, hogy a szociális biztonsághoz való jog jellemzően nem tekinthető alanyi jogi természetű alkotmányos alapjognak, így nem is kényszeríthető ki az államtól az egyes állampolgárok számára a megfelelő életszínvonal, vagy éppen konkrét juttatások biztosítása. Másrészről mégiscsak létezik a szociális biztonsághoz való jognak egy olyan magja, amely – meghatározott, kivételes esetben – alanyi joghoz hasonlóvá válik: ez a megélhetési minimum biztosítása. Az összegszerűen ugyan meg nem határozható, de megfelelő mutatószámokkal (például az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének százaléka) körülhatárolható megélhetési minimum biztosítására a polgárnak akkor van alanyi joga, ha maga semmilyen módon nem képes azt előteremteni. A „megélhetési minimumhoz való jog” az élethez és emberi méltósághoz való jogból következik, azonban nem abszolút jellegű, tehát nem korlátozhatatlan.
A szociális támogatások, segélyek, transzferek megállapításának, folyósításának teljesíthető feltételekhez kötése önmagában nem vet fel alkotmányossági aggályokat, mint ahogy az sem, hogy bizonyos esetekben sor kerülhet a segély csökkentésére, vagy éppen annak megvonására is. Ahogyan arra egy korábbi jelentésemben14 is felhívtam a figyelmet, nem okoz alapjoggal összefüggő visszásságot, hogy a rendszeres szociális segély folyósítása során a segélyezettnek meghatározott szervekkel együtt kell működnie, beilleszkedési programban kell részt vennie. Az alkotmánybírósági gyakorlat is kiemeli, hogy az együttműködési kötelezettség alapvető célja a tartós munkanélküliségből eredő életvezetési nehézségek, illetve mentális problémák kezelése. Alkotmányosan indokolt annak elősegítése, hogy a szociális támogatásban részesülő személy esetében csökkenjen a tartós munkanélküliségből eredő kedvezőtlen hatás, illetve ezzel összefüggésben ne rosszabbodjon az egyén munkaerő-piaci helyzete. Amikor az állam a foglalkoztatási igényekre tekintettel az önkormányzatok számára lehetővé teszi, hogy a tartós munkanélküliek elhelyezkedését is segítő szolgáltatás igénybevételéhez kössék az ellátást, akkor azzal éppen a munkához való jog szociális tartalmának megvalósítását is szolgálja.

III. A vizsgálat megállapításai
1. A bérkifizetési problémákkal kapcsolatban
A közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet két szinten határozza meg a közfoglalkoztatottak számára munkájukért kifizethető bért (közfoglalkoztatotti bér, és a magasabb összegű közfoglalkoztatotti garantált bér) aszerint, hogy a munkavállaló rendelkezik-e középfokú iskolai végzettséggel és szakképesítéssel, valamint, hogy a középfokú végzettséghez kötött munkakört lát-e el15. A rendelet szerint a havi közfoglalkoztatási bér kifizetése heti bér-részletekben történik. A Belügyminisztérium BM/13521-4/2011. számú Útmutatójának 13. pontjában foglaltak szerint ettől a munkáltató a közfoglalkoztatottak kifejezett kérelmére sem térhet el. Szintén az Útmutató rendelkezik arról, hogy a bérrészletek kifizetése egy naptári hónapban maximum 3 alkalommal teljesíthető.
A közfoglalkoztatási bérkifizetéssel kapcsolatban általánosan az a vélemény hangzott el mind a helyszíni vizsgálattal érintett közfoglalkoztatók, mind az interjú során meghallgatott közfoglalkoztatottak oldaláról, hogy követhetetlen, átláthatatlan számukra a heti bérkifizetés eljárási rendje. Az új szabályozás bevezetése óta fennálló bizonytalanság még a 2012 nyarán lefolytatott helyszíni szemlék során is érezhető volt, nem tudták a közfoglalkoztatók – megfelelő szakmai útmutató hiányában – hogy a helyi szinten kialakított gyakorlatuk valóban jogszerű-e. A megkeresett szervek válaszait megerősítette a Kincstár elnökének tájékoztatása, miszerint jelentős adminisztrációs többletterhet jelent a közfoglalkoztatók és a Kincstár számára egyaránt a heti bérkifizetés alkalmazása. Mindazonáltal a Kincstár jelentős többletfeladatot lát/látott el a rendszer működtetésével, fejlesztésével kapcsolatban.
Ellentmondás mutatkozott azonban a helyszínen tapasztaltak és a Kincstár válaszában foglaltak között. A közfoglalkoztatók a bérkifizetés – előre ütemezett időpontjától való – csúszásának indokaként ugyanis minden esetben a Kincstár KIR rendszerének nehézkes átállását, a heti bérkifizetés nem megfelelő adaptálását nevezték meg, míg a Kincstár válaszában nem nevesítette a KIR programot érintő, rendszerszintű problémákat. A Kincstár válasza szerint a kezdeti nehézségek ellenére a KIR program lehetőséget biztosít a közfoglalkoztatóknak a heti bér havi 5 alkalommal történő kifizetésére. A gyakorlatban a helyszíni vizsgálatok tapasztalata szerint havonta 3, maximum 4 alkalommal fizették ki a közfoglalkoztatottak járandóságait.
A hivatalomhoz beérkezett panaszok nagy részében szereplő bérlevonások problémájával kapcsolatban a Kormányrendelet. 1.§ (6) bekezdésében rögzíti továbbá, hogy a részletekben történő kifizetés esetén a bérből letiltást, levonást, továbbá a jogszabály alapján teljesítendő adó- és járulék levonásokat arányosan kell végrehajtani. Több közfoglalkoztatott is említette, hogy tartozását a havi bérjegyzék kiadásakor csak az utolsó bérrészletből vonták le. Mindez pedig azt eredményezte, hogy a hónap utolsó hetében minimális összegű bért kaptak. A probléma felvetésekor a közfoglalkoztatók szintén a KIR rendszer hibáival magyarázták az aránytalan és jogszerűtlen eljárást.
A munkabérből történő levonás jogszabályi szintű szabályozása a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 65. §-ában található, miszerint a munkaviszony alapján kapott munkabérből (a továbbiakban: munkavállalói munkabér) legfeljebb 33%-ot lehet levonni.
A törvény kivételes eseteket is felsorakoztat, amikor a levonás a munkavállalói munkabérnek legfeljebb 50%-áig terjedhet, azonban kizárólag az alábbi követelések esetén: tartásdíj, az adóssal szemben fennálló munkavállalói munkabér követelés, jogalap nélkül felvett munkavállalói munkabér és társadalombiztosítási ellátás. Több letiltás esetén a levonás a munkavállalói munkabérnek legfeljebb 50%-áig terjedhet.
Nem értek egyet a Kincstártól kapott válasz azon részével, hogy a levonások, letiltások érvényesítésének egyedüli akadálya, hogy a közfoglalkoztatottak nem jelzik az érvényben lévő levonásaikat, letiltásaikat, így előfordul, hogy csak késedelmesen lehet érvényesíteni azokat.
Tekintettel arra, hogy a munkabérből történő letiltás, levonás csak jogszabály, végrehajtható határozat (bírósági, vagy közigazgatási végrehajtás során) vagy a munkavállaló hozzájárulása alapján történhet. A letiltásra, levonásra vonatkozó kérelem tehát a munkáltatóhoz, jelen esetben a közfoglalkoztatóhoz érkezik. A munkajogi szabályok értelmében a munkáltató kötelessége ugyanis, hogy legkésőbb a letiltás átvételét követő munkanapon értesítse az adóst a letiltásról. Majd intézkedjék, hogy a munkabér esedékessé válásakor (a kifizetésének napján) a letiltott összeget a munkabérből vonják le, és fizessék ki a végrehajtást kérőnek, illetőleg kivételesen utalják át a végrehajtói letéti vagy más számlára. A letiltás foganatosításának akadályáról minden esetben köteles a letiltást kibocsátó szervet értesíteni. A levonások teljesítésének elmulasztása esetén a munkáltató készfizető kezesként felel.
Az AJB 4413/2012. számú panaszban foglaltak kivizsgálására a Bátonyterenyei Polgármesteri Hivatalban munkatársaim a bérjegyzékek átvizsgálása során szabálytalanságot nem tártak fel. A panasz, valamint a közfoglalkoztatottak – vizsgálat során adott – válaszai azonban egyértelműen jelzik, hogy a heti bérelszámolás a közfoglalkoztatottak számára követhetetlen, ahogyan nem ismert számukra sok esetben a levonások jogcíme sem, mindez pedig a munkabér beosztását, a havi háztartási kiadások tervezhetőségét akadályozza.
A pénzügyi osztály vezetőjének tájékoztatása szerint a bruttó bér összegét minden esetben – ahogyan más munkaviszonyokban – a munkában töltött időszak határozza meg. Tekintettel arra, hogy a táppénzes állományban töltött időt a közfoglalkoztatók csak utólag tudják elszámoltatni, így a kiszámított kevesebb bérből történő – még a jogszerűen arányos – levonás után is egyértelműen kevesebb, akár 2000 forint, vagy annál is alacsonyabb bérösszeg maradhat.
A Kftv. 2. §-a rögzíti, hogy a közfoglalkoztatási jogviszonyra – a törvényben foglalt kivételektől eltekintve – az Mt. szabályai alkalmazandók. A törvény részletesen felsorolja, hogy a közfoglalkoztatási jogviszonyra a mögöttes jogszabályból, mely rendelkezések nem alkalmazhatóak. 
Az Mt. 155. § (3) bekezdése szerint a kifizetett munkabér elszámolásáról szóló tájékoztatásnak olyannak kell lennie, hogy a munkavállaló az elszámolás helyességét, a levonások jogcímét és összegét ellenőrizni tudja.
Több településen is felmerült problémaként, hogy a közfoglalkoztatottak nem minden esetben kaptak bérelszámolási lapot, illetve a közfoglalkoztatotti munkabér részletének kifizetéséről szóló igazolást, épp ezért maguknak jegyezték fel hetente, hogy mennyi összeg érkezett a számlájukra, hogy követni tudják a bevételük és a levonásaik alakulását.
Valamennyi helyszínen azt erősítették meg a közfoglalkoztatottak, hogy követhetetlen számukra a bérrészleteik alakulása, szinte minden alkalommal más összeg érkezik a számlájukra. Sérelmezték azt is, hogy kiszámíthatatlan, a hét melyik napján történik a bér kifizetése. Többször is elhangzott, hogy nem kapnak megfelelő tájékoztatást a bérkifizetés napjáról és annak összegéről.
Kiemelt probléma, melyet a helyszíni vizsgálat során több közfoglalkoztatott is sérelmezett, hogy településeken a bérkifizetés csak bankszámlára történő utalással történhet. A heti bérkifizetésnél a számlára érkező bérhányadhoz viszonyítva a banki tranzakció – pl. a pénzfelvétel – jelentős anyagi terhet jelent a közfoglalkoztatásban dolgozóknak. 
Az Mt. 158. § (1) bekezdése szerint a munkabért készpénzben vagy a munkavállaló által meghatározott fizetési számlára utalással kell kifizetni. A munkabér kifizetése a munkavállaló részére költséget nem okozhat. A pénztári kifizetés lehetőségének biztosítása tehát minden közfoglalkoztató számára jogszabályi kötelezettség, amelynek a közfoglalkoztatottak esetében – külön figyelemmel a heti bérrészletek alacsony összegére – kiemelten fontos, garanciális szerepe van.
Mindebből következően megállapítom, hogy a közfoglalkoztatotti bérkifizetések ütemezésének követhetetlensége, a bérkifizetés időpontjáról szóló előzetes tájékoztatás esetlegessége, a pontos eljárási rend szabályozatlansága sérti a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményét, továbbá a közfoglalkoztatottak tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okoz, mivel a jogsérelem bekövetkeztének állandó és közvetlen veszélyét hordozza magában.

2. A közfoglalkoztatási képzés elmaradásával kapcsolatban
Az összesen négy megyét (Pest, Nógrád, Heves és Fejér megyét) érintő helyszíni vizsgálatok során munkatársaim azt tapasztalták, hogy a felkeresett településeken, illetve az érintett megyékben a közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódóan nem indultak el a szükséges képzések. A TKKI főigazgatójának válaszleveléből is az derült ki, hogy 2012-ben csak néhány megyében szerveztek közfoglalkoztatásokhoz kapcsolódó képzési programokat, ami a közfoglalkoztatottak elenyésző hányadát érintette. Arra vonatkozóan nem kaptam részletes és pontos tájékoztatást, hogy 2012-ben az országos közfoglalkoztatási programokban dolgozó közfoglalkoztatottak mekkora arányban vehettek részt képzési programokban. 
A hagyományos, hosszabb tartamú önkormányzati közfoglalkoztatási programok esetében nem jogszabályi kötelezettség a képzések indítása. A közfoglalkoztatók azonban a munkaügyi központokkal, valamint a szakmai segítséget nyújtó felnőttképzési intézményekkel együttműködve, ahhoz kapcsolódóan képzési programokat is szervezhetnek.
A közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése előírja, hogy támogatást az országos közfoglalkoztatási programot megvalósító közfoglalkoztató részére csak abban az esetben lehet nyújtani, ha a közfoglalkoztató a munkavégzéshez kapcsolódóan a foglalkoztatást elősegítő képzés lehetőségét biztosítja. Ellentmondás mutatkozik azonban azzal kapcsolatban, hogy a képzés megszervezésével összefüggésben milyen kötelezettsége van a közfoglalkoztatónak, a munkaügyi központoknak és a felnőttképzést végző TKKI-nak. 
A helyszíni vizsgálatok során a munkaügyi kirendeltségek és a közfoglalkoztatók munkatársai valamennyien azt mondták, hogy a rendelkezésükre álló információk szerint az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzéseket a TKKI fogja biztosítani. Tudomásuk szerint a képzések azért maradtak el, mert a TKKI olyan feltételekhez kötötte a képzések elindítását, amelyeket a helyi önkormányzatok forrás hiányában nem tudtak vállalni. Egyes településeken például az önkormányzatnak kellett volna a képzés helyszínét biztosítania és a környező településekről a közfoglalkoztatottakat beszállítania. Mivel ezeket a feladatokat előzetesen nem tervezték be a közfoglalkoztatási programjukba, így nem volt forrásuk azok megvalósítására. Többeket visszatartott emellett az az állítólagos felvetés is, amely szerint szombati napra kerültek volna a képzések, és később ehhez a szombati képzéshez kapcsolódott volna a heti bérek kifizetése. 
A főigazgató a TKKI szerepkörét és feladatait a közfoglalkoztatási képzésekkel kapcsolatban a fentieknél egyértelműen szűkebben határozta meg. A TKKI eszerint az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzési programok lebonyolításában elsősorban a területileg illetékes munkaügyi központok, illetve települési önkormányzatok konzorciumi vagy együttműködő szakmai partnereként vesz részt. A tájékoztatás alapján a TKKI felelőssége és kötelezettsége nem is elsősorban a jogszabályi előírásból, hanem az esetlegesen megkötött konzorciumi és együttműködési megállapodásokból következne.
A vonatkozó jogszabályok áttekintése alapján álláspontom szerint az ellentmondásos helyzet kialakulása elsődlegesen a TKKI feladataira vonatkozó jogi szabályozás pontatlan és hiányos megfogalmazására vezethető vissza. A területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatairól szóló 3/2011. (II. 11.) KIM rendelet ugyanis egészen 2011. június 30-ig nem rendelkezett az intézet közfoglalkoztatással összefüggő képzési feladatairól. Ezt követően ugyan már rögzítette a TKKI közfoglalkoztatással kapcsolatos képzési feladatait, azok elsőbbségi kezelését írta elő, és ennek körében stratégiai megállapodás keretében látta el a közfoglalkoztatással kapcsolatos átképzési feladatokat16. A KIM rendelet ugyanakkor a stratégiai megállapodás konkrét tartalmát már nem szabályozta.
Feltételezhetően éppen az idei évben, a képzésekkel összefüggésben tapasztalt problémák miatt, az említett rendelkezést a 14/2012.(VIII. 15.) EMMI rendelet módosította. Ez alapján 2012. augusztus 16-tól a központ a közfoglalkoztatással összefüggő közfeladatait elsőbbségiként kezeli, ennek körében ellátja a közfoglalkoztatással kapcsolatos képzési feladatokat. A központ kizárólagos jelleggel végzi a közfoglalkoztatottak mezőgazdasági képzését a háztáji növénytermesztő, háztáji állattartó és tartósító témakörökben. A központ a tevékenységét a közfoglalkoztatásért felelős miniszter szakmai iránymutatása figyelembevételével kialakított, akkreditált képzési program és tananyag alapján látja el17. Az EMMI rendelet azonban nem tér ki a nem mezőgazdasági jellegű országos közfoglalkoztatási programok képzési hátterének biztosítására, és arra a lényeges kérdésre sem, hogy milyen formában történik a képzések megtartásának az ellenőrzése, monitorozása.
A megkeresés nyomán nem kaptam választ arra a kérdésre sem, hogy a TKKI – a jogszabályi kötelezettségének megfelelően – mikor, milyen formában és ütemezésben, illetve milyen forrásból kívánja megvalósítani a kizárólagosan hatáskörébe tartozó mezőgazdasági közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzéseket. E kérdéssel kapcsolatban a rendelkezésemre álló információ mindössze annyi, hogy a TKKI vezetősége jogszabályból származó kötelezettségének megfelelően megkezdte a képzések előkészítését. 
Mindezekből következően megállapítom, hogy a jogszabályi kötelezettségek figyelmen kívül hagyása, a képzési programokkal kapcsolatos mulasztások, a szükséges képzések elmaradása, azok megszervezésével kapcsolatos hiányosságok nyomán előállt jogi helyzet a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz. A visszás helyzetet álláspontom szerint az időközben megtörtént rendeletmódosítás sem orvosolja, mivel továbbra sem rendezettek egyértelműen a képzések megszervezésével kapcsolatos alapkérdések (anyagi háttér, szakmai-jogi monitoring).
Mindez külön is kiemelésre érdemes, mivel a közfoglalkoztatók éppen azzal az előzetes, a jogszabály által rögzített feltétellel vállalták a speciális szaktudást is igénylő országos közfoglalkoztatási programok szervezését, hogy megfelelő szakmai segítséget kapnak a szakmai képzések beindításához és megvalósításához. A képzések elindításával kapcsolatos mulasztások jelentősen megnehezítették, sőt számos esetben lehetetlenné tették a közfoglalkoztatók számára az országos programok esetében előírt kötelezettség teljesítését. 
A képzések hiánya a közfoglalkoztatóknak és a közfoglalkoztatottaknak egyaránt komoly, kézzelfogható hátrányt okozott. A megkérdezett közfoglalkoztatók szerint a képzések elmaradása a közfoglalkoztatási programok sikeres megvalósítását is veszélyeztette. Nem egyszer komoly veszteségekhez vezetett, hogy a közfoglalkoztatottak szakértelme és szaktudása nélkül kellett a START mintaprogram keretében a mezőgazdasági programokat folytatniuk. A programhoz méltatlan, olykor tragikomikus helyzeteket eredményezett, hogy a közfoglalkoztatók és a programban résztvevők egymástól vagy éppen a megtalált szakkönyvekből, esetenként az internet szakmai oldalairól szereztek információt a rájuk háruló feladatok megfelelő minőségű ellátásához. 
Az elfogadott Magyar Munka Terv szerint az elsődleges munkaerő-piacra történő visszatérés lehetőségének fontos eszköze, hogy a közfoglalkoztatottak a közfoglalkoztatási, továbbá a piaci igényeknek megfelelő alap-, illetve továbbképzésben részesüljenek. A képzések elmaradása azonban a közfoglalkoztatottak elsődleges munkaerő-piacra történő visszakerülésének esélyeit tovább csökkentette. Álláspontom szerint a képzések elmaradása az állam foglalkozáspolitikai kötelezettségével összefüggő mulasztást eredményezett.
Az eddigi vizsgálati tapasztalatok arra engednek következtetni, hogy a közfoglalkoztatási programok nem segítették, és pillanatnyilag sem segítik elő kellő módon a közfoglalkoztatottak nyílt munkaerő-piaci integrációját. Alapvető és akut probléma, hogy a közfoglalkoztatási rendszer képzési és szolgáltatási elemei gyengék és – továbbra is – kidolgozatlanok. Mindez abból a szempontból is aggályos, hogy éppen a színvonalas és a piaci igényeken alapuló képzések garantálhatnák az értékteremtő és a fenntartható fejlődést biztosító közfoglalkoztatási programok működtetését és fenntartását is. Ehhez olyan képzések indítására lenne szükség, amelyek révén az állástalanok nemcsak magasabb képzettséget érhetnének el, hanem egyben a munkaerő-piaci státuszuk, strukturális helyzetük változását is segítené. Az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzéseket álláspontom szerint egy előre tervezett formában, a közfoglalkoztatók és közfoglalkoztatottak igényeihez is igazodva szükséges megszervezni és megvalósítani.

3. A közfoglalkoztatásból való kimaradás következményeivel kapcsolatban
A helyszíni vizsgálattal érintett települések közül három helyen is – Jászkarajenőn, Gyöngyösön és Mányon – azért fordultak panasszal a Hivatalomhoz a panaszosok, mert a szociális támogatás megvonását, ennek kapcsán pedig a közfoglalkoztatásból való kimaradást sérelmezték. Mindannyian kifogásolták, hogy azért vonták meg tőlük az aktív korúak ellátását, mert nem rendelkeztek az ahhoz szükséges 30 napos jogosító idővel. Az Sztv. 2011. szeptember 1-jétől hatályos módosítása alapján ugyanis meg kell szüntetni az ellátására való jogosultságát annak a foglalkoztatást helyettesítő támogatásban (FHT) részesülő személynek, aki a támogatásra való jogosultságának éves felülvizsgálata során, a felülvizsgálat időpontját megelőző egy évben nem tud igazolni legalább 30 napos kereső tevékenységet. Az Sztv. tételesen felsorolja, hogy – a foglalkoztatási jogviszonyok mellett – mi tekinthető kereső tevékenységnek: így a közfoglalkoztatás, az egyszerűsített foglalkoztatásról szóló törvény szerint létesített munkaviszony keretében végzett munka, a háztartási munka, valamint a munkaügyi központ által szervezett munkaerő-piaci programban, vagy képzésben történő részvétel, illetőleg a közérdekű önkéntes tevékenység időtartama.
A helyszíni vizsgálattal érintett településeken megállapítottam, hogy 2012. első félévében Jászkarajenőn (a 85 ellátottból) 24 főnek, Bátonyterenyén (az 500 ellátottból) 21 főnek, Mányon (45-ből) 1 főnek, Gyöngyösön pedig (660-ból) több mint 50 személynek szüntették meg az ellátását a jogosító idő hiánya miatt. Azt a feltevésemet, mely szerint jelentős számban lehetnek azok a rászoruló személyek, akik az új törvényi feltétel nem teljesítése miatt kiszorulnak az ellátásából, egyaránt megerősítették a helyszíni tapasztalataim, valamint az emberi erőforrások minisztériumától kapott válaszlevél is. A szociális, család- és ifjúságügyért felelős államtitkár ugyanis arról tájékoztatott, hogy 2012. első félévében mintegy 6000 embernek kellett megszüntetni az aktív korúak ellátását a 30 napos tevékenység nem teljesítése miatt.
Ahogyan arra többször felhívtam a figyelmet, a hatályos törvényi szabályozás folytán a foglalkoztatás (ezen belül a közfoglalkoztatás) és a szociális támogatások rendszere szorosan összekapcsolódott: a (köz)foglalkoztatásban való részvétel teljes hiánya ugyanis könnyen a támogatások elveszítéséhez vezethet. Mivel a foglalkoztatást helyettesítő támogatásban (22.800.- forint) részesülők a társadalom legkiszolgáltatottabb rétegéhez tartoznak, ezért kiemelt figyelemmel tekintettem át, hogy az érintett önkormányzatok tettek-e, s amennyiben igen, milyen intézkedéseket hoztak annak érdekében, hogy az ellátottak mielőbb megismerjék a jogszabály ilyen irányú módosulását. Ezen ismeret hiányában ugyanis – amennyiben nem jutottak időközben munkalehetőséghez – lehetőségük sem volt arra, hogy elkerülhessék az ellátásból való kiszorulást. Másrészről azt is vizsgáltam, hogy maguk az önkormányzatok milyen intézkedéseket tettek annak érdekében, hogy – az ellátásra jogosultság biztosítása érdekében – legalább a közérdekű önkéntes tevékenységet lehetővé tegyék a rászorultak számára.
A helyszíni vizsgálatok tapasztalata alapján megállapítottam, hogy a jogszabály módosulásakor valamennyi önkormányzat igyekezett tájékoztatni az FHT-ban részesülőket arról, hogy a jövőben az ellátás folyósításához 30 napos kereső tevékenységet kell igazolniuk. A kisebb településeken – ahol szinte napi kapcsolatban állnak a rászorultakkal – a jegyző, vagy a szociális ügyintéző személyesen is felhívta az érintettek figyelmét, hogy az ellátatlanság elkerülése érdekében igyekezzenek valamilyen kereső tevékenységet igazolni. Arra vonatkozó kérdésemre azonban, hogy milyen intézkedésekkel segítették, hogy a rászorulók eleget tudjanak tenni e kötelezettségüknek, nem tudtak érdemi tájékoztatást adni.  Általános tapasztalatom volt, hogy az önkormányzatok nem tekintik feladatuknak, hogy ilyen irányú segítséget nyújtsanak az érintetteknek. A 30 napos „aktvitás” igazolását kizárólag az ellátásban részesülő „kötelességeként” értékelték és e vonatkozásban csak az igazolás meglétének ellenőrzését tekintették önkormányzati feladatnak. Az aktív korúak ellátására való jogosultság felülvizsgálatakor – határidő tűzésével – felhívták az ellátottakat, hogy igazolják a jogosító idő meglétét, s amennyiben az érintettek ennek nem tudtak eleget tenni, határozatban megszüntették a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra való jogosultságukat. 
A vizsgálat során bekért iratok alapján azt is megállapítottam, hogy a megszüntető határozat ellen csak nagyon kevesen nyújtottak be fellebbezést. A fellebbezés indokául a jogosultak többnyire arra hivatkoztak, hogy munkalehetőség hiányában, rossz egészségügyi állapotuk, illetve iskolai végzettségük miatt nem tudtak keresőtevékenységet folytatni. A jogorvoslati lehetőség azonban ezekben az esetekben szinte formálisnak tekinthető, mivel a másodfokon eljáró kormányhivatalok minden esetben, függetlenül azok indokaitól, elutasították a benyújtott fellebbezéseket. A másodfokú határozatok indokolása szerint „a fellebbezésben felhozott indokot méltányossági lehetőség hiányában nem tudták figyelembe venni.” A rászorultakat arról is tájékoztatták, hogy „a foglalkoztatást helyettesítő támogatás a munkát vállalni tudó és vállalni akaró emberek támogatása arra az átmeneti időre, amíg saját erőből vagy közfoglalkoztatás keretében nem találnak munkát, ezért az indokait nem vehették figyelembe. A hatóságnak a határozatát a jogszabályi rendelkezések betartásával kell meghoznia akkor is, ha a családban valóban szűkösek az anyagi lehetőségek”.
Ahogyan azt már korábban kifejtettem18, az Alaptörvény XIX. cikke rendelkezik a szociális biztonsághoz való jogról, amely során – többek között – rögzíti azt is, hogy önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Az ismertetett alkotmánybírósági gyakorlatra figyelemmel önmagában nem tekinthető alkotmányosan aggályosnak, hogy ha a szociális támogatás – jelen esetben az FHT nyújtását – az állam feltételekhez köti, és együttműködési kötelezettséget határoz meg. A megállapított együttműködési feltételek azonban nem lehetnek önkényesek (kapcsolódniuk kell a jogintézmény céljához), illetve a jogosultak számára teljesíthetetlenek: mivel mindez sértené az emberi méltósághoz és a szociális biztonsághoz való jogot. Az évi 30 napos kereső tevékenység előírása így értelemszerűen csak abban az esetben tekinthető teljesíthető feltételnek, ha az nem a jogosulttól független külső körülménytől, döntéstől függ: ellenkező esetben a jogosult önhibáján kívül veszítené el a megélhetéshez szükséges támogatást.
Munkalehetőség hiányában a rászorulók jelenleg kizárólag a közfoglalkoztatásba történő „bekerüléssel”, illetve a jogszabály által tételesen meghatározott „munkavégzési formákkal”, ezen belül a közérdekű önkéntes munkavégzéssel szerezhetnek jogosító időt az ellátásra. Mindezek alapján alapjogi szempontból kulcskérdés, hogy a közfoglalkoztatásban való részvétel mellett – amely tapasztalataim szerint nem mindenki számára adott – a további munkavégzési formák alkalmasak-e és a gyakorlatban hozzáférhetőek-e az érintettek számára.
A fentieknek megfelelően vizsgálatom során kiemelt figyelmet fordítottam arra, hogy a további munkavégzési lehetőségek, ezen belül különösen a közérdekű önkéntes munkavégzés lehetősége biztosított-e. Helyszíni vizsgálataim során minden településen külön hangsúlyt helyeztem annak vizsgálatára, hogy ismerik-e a közérdekű önkéntes munkavégzés biztosításának lehetőségét. Ennek megszervezésével ugyanis maguk az önkormányzatok is elősegíthetik, hogy az FHT-ban részesülők a szükséges 30 napos időtartamot megszerezzék.
Általános tapasztalatom szerint azonban az önkormányzatok jegyzői nincsenek tisztában sem azzal, hogy milyen eszközökkel segíthetnék elő a jogosító idő megszerzését, sem azzal, hogy hogyan tudnának önkéntes közérdekű munkát biztosítani a rászorultaknak.
Mindazok ellenére, hogy a szociális, család- és ifjúságügyért felelős államtitkár arról tájékoztatott, hogy a 30 napos aktivitásra vonatkozó feltétel, valamint az, hogy a jogosult azt közérdekű önkéntes tevékenység formájában is teljesítheti, az önkormányzatok számára már 2010. december 30-a óta ismert, iIlletve arra 2011 decemberében kifejezetten fel is hívták a figyelmüket. A gyakorlatban azt tapasztaltam, hogy a településeknek egyáltalán nem voltak ismereteik a közérdekű önkéntes munkavégzés megszervezéséhez szükséges feltételekről, még arról sem, hogy ahhoz előzetesen regisztráltatniuk kell hivatalukat. Ezt támasztja alá a tárca által a rendelkezésemre bocsátott statisztikai adat is, mely szerint 2012 szeptemberéig nem éri el a kilencszázat azon önkormányzatok száma, akik regisztrálták magukat önkénteseket fogadó intézményként. Akadt olyan település is, ahol arról tájékoztatták munkatársaimat, hogy azért nem szerveznek önkéntes munkát, mert a rászorulók úgysem élnének vele, hiszen nem tekinthető életszerűnek, hogy „ingyen” munkát végezzenek az önkormányzat számára, amikor eleve nincs miből megélniük. 
Kizárólag Gyöngyösön tapasztaltam, hogy a város aljegyzője – igaz 2012. július 11-én – olyan tartalmú indítványt terjesztett a képviselő-testület elé, amelyben javasolta a közérdekű önkéntes munkavégzés megszervezését, illetve azt, hogy annak érdekében regisztráltassák magukat a társadalmi esélyegyenlőség előmozdításáért felelős miniszternél. 
Fentiek alapján megállapítottam, a jelenlegi jogi helyzet, vagyis, hogy az önkormányzatokat semmi nem kötelezi az önkéntes munka szervezésére, továbbá nem rendelkeznek kellő ismeretekkel arra vonatkozóan, miképpen kell a közérdekű önkéntes munkavégzést megszervezni és igazolni, sérti a jogbiztonság követelményét, valamint a rászorulók szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben is visszásságot okoz. 
Üdvözölendőnek tartom ugyanakkor, hogy egyes településeken (így például Bátonyterenyén) a civil szervezetek már a korábbi években regisztráltatták magukat és kifejezetten azon rászorulók számára nyújtottak segítséget és szerveztek közérdekű munkát, akiknek – ennek hiányában – minden bizonnyal nem lenne meg a jogosító idejük.
A közérdekű önkéntes munka megszervezésével kapcsolatos, az önkormányzatok gyakorlatában megfigyelhető hiányosságok és információhiány mellett azonban, álláspontom szerint, további rendszerproblémák és ellentmondások is megfigyelhetőek a közérdekű önkéntes munka intézményének alkalmasságával összefüggésben.
Az önkéntesség működésének intézményrendszerét a 2005. október 1-jén hatályba lépett, a közérdekű önkéntes tevékenységről szóló 2005. évi LXXXIII. törvény (továbbiakban: Köt.) hozta létre. A törvény indokolása szerint a közérdekű önkéntes tevékenység meghatározása az önkéntesség nemzetközileg elfogadott meghatározását követi: ellenszolgáltatás nélkül, mások javára, szabad elhatározásból végzett munka. A törvény 2. §-a alapján nem tekinthető közérdekű önkéntes tevékenységnek, ha az illető a tevékenységet ellenérték fejében vagy maga, illetve közeli hozzátartozója javára végzi, továbbá, ha a tevékenységre jogszabály vagy bírósági, hatósági határozat kötelezi. 
A közérdekű önkéntességnek tehát fogalmi eleme, hogy ellenszolgáltatás nélkül, szabad elhatározás alapján végezzék. Nem vitatom a jogalkotó szándékának pozitív voltát, amikor a 30 napra jogosító idő körébe bevonta a közérdekű önkéntes munkavégzés időtartamát, azonban – álláspontom szerint – ez a szabályozás ellentétben áll az önkéntesség elvével és visszaélésre adhat okot. Kérdéses ugyanis, hogy mennyiben tekinthető önkéntesnek az a munkavégzés, amit a rászoruló (egyéb munka- vagy közfoglalkoztatási lehetőség hiányában) kizárólag azért végez, hogy megszerezze az ellátáshoz szükséges jogosító időt, illetve ellenszolgáltatás nélkülinek tekinthető-e, ha annak következtében válik újra jogosulttá – egy éven keresztül – a havi 22 800 forint összegű ellátásra.
Eleve kérdésesnek tartom, hogy nem eredményezheti-e mindez a rászorulók még nagyobb kiszolgáltatottságát az önkormányzattal szemben, hiszen számos helyen a közérdekű önkéntes tevékenység keretében a jelentkezők olyan munkákat is ellátnak, amelyeket – egyébként – a közfoglalkoztatottak végeznek. Álláspontom szerint kifejezetten ellentmondásos helyzet állna elő azzal, ha ugyanazt a munkát, amelyet egyébként a közfoglalkoztatott munkabér fejében végez (s egyben meg is szerzi a jövőbeni ellátáshoz szükséges jogosító időt), annak, aki kiszorult a közfoglalkoztatásból és már – talán – semmilyen ellátásra sem jogosult, mindenféle ellentételezés nélkül, „önként” (akár 30 napra) vállalnia „kellene” annak érdekében, hogy jogosultságot szerezzen egy jövőbeni ellátásra.
	További problémaként érzékeltem, hogy az önkéntes közérdekű munkához hasonlóan komoly bizonytalanság tapasztalható a vizsgált és a megkeresett szerveknél arra vonatkozóan, hogy hogyan, milyen dokumentumok bemutatásával igazolható az egyszerűsített foglalkoztatás keretében végzett munka, illetve a háztartási munka. A helyszíni vizsgálatok alkalmával munkatársaim egyetlen egy esetben sem tapasztalták, hogy bárki e munkavégzési formákban teljesített 30 napos jogosító idővel tudta volna fenntartani a támogatásra (FHT) való jogosultságát. 
Mindez arra enged következtetni, hogy az önkéntes munkához és a további munkavégzési formákhoz való hozzáférés hiánya, azok gyakorlatban való alkalmatlansága oda vezethet, hogy teljesen kizárhatja a jogosultságból, a teljes ellátatlanságba „taszíthatja” azt, aki – akár önhibáján kívül – nem tudja teljesíteni a 30 napos kereső tevékenységet.

5. Az együttműködési kötelezettség ellenőrzésével kapcsolatban
Tekintettel arra, hogy a közfoglalkozatásból való bekerülés, illetve kikerülés, valamint a szociális támogatások, segélyezés kérdése a jogi szabályozás szintjén és a gyakorlatban is elválaszthatatlanul összekapcsolódott, a panaszok alapján megtartott helyszíni szemlék során munkatársaim az önkormányzat jegyzőjével és polgármesterével folytatott beszélgetések alkalmával érintették az aktív korúak ellátásának megvonásával kapcsolatos helyi szabályozást és gyakorlatot. A helyszíni vizsgálatok során ezért rákérdeztek arra, hogy az Sztv. 33. § (7) bekezdése alapján a településen született-e olyan helyi önkormányzati rendelet, amely a lakókörnyezet tisztántartásával összefüggésben lehetőséget biztosít az aktív korúak ellátásának megvonására. Tájékoztatást kértek azzal kapcsolatban is, hogy hány esetben vontak meg a támogatást vagy segélyt a településen a lakókörnyezet rendezettségének valamely hiányossága miatt, milyen szempontrendszer alapján döntött az önkormányzat arról, hogy tiszta-e, rendben van-e a lakókörnyezet, valamint, hogy kik által, milyen gyakorisággal és hogyan történik a lakókörnyezet rendezettségének ellenőrzése.
Az Sztv. alapján ugyanis a települési önkormányzat rendeletében az aktív korúak ellátására való jogosultság egyéb feltételeként előírhatja, hogy a kérelem benyújtója, illetve az ellátás jogosultja a lakókörnyezete rendezettségének biztosítására vonatkozó, a rendeletében megállapított feltételeket teljesítse. A lakókörnyezet rendezettségének biztosítása körében a kérelmező vagy jogosult által életvitelszerűen lakott lakás vagy ház és annak udvara, kertje, a kerítéssel kívül határos terület, járda tisztán tartása, az ingatlan állagának és rendeltetésszerű használhatóságának, valamint higiénikus állapotának biztosítására irányuló kötelezettség írható elő. A rendeletben megállapított feltételek teljesítésére a kérelmezőt, illetve a jogosultat megfelelő, de legalább ötnapos határidő tűzésével a jegyzőnek – az elvégzendő tevékenységek konkrét megjelölésével – fel kell szólítania.
A helyszíni vizsgálatokon az volt az általános tapasztalat, hogy az érintett önkormányzatok egyrészt az Sztv. 33. § (7) bekezdésének felhatalmazása alapján megalkották a lakókörnyezet tisztántartásának követelményével és annak ellenőrzésével kapcsolatos szabályokat, a kérelmezők esetében a jogosultság megállapítás során ellenőrzést ennek megfelelően folytatják le. Az önkormányzat munkatársai a környezettanulmány keretében elsődlegesen a családi házak kertjeinek, illetve a házak előtt található közterületek tisztaságát és rendezettségét ellenőrzik: a hulladékok, a parlagfű vagy más gyomnövény eltávolítására, az esetleges fertőzésveszély megszüntetésére figyelmeztetnek. Az önkormányzatoktól kapott tájékoztatás és a mellékelt okiratok alapján emiatt külön hatósági felszólításra csak néhány esetben, még a jogosultság megvonására egyáltalán nem került sor. Bátonyterenyén a polgármester tájékoztatása szerint az önkormányzati rendelet hatályba lépése után egy év türelmi időt is biztosítottak és addig a lakókörnyezet tisztaságát nem vizsgálták.
A rendeletalkotással és az ellenőrzéssel kapcsolatos általános tapasztalatok mellett Gyöngyösön munkatársaim azt a tájékoztatást kapták, hogy az FHT jogosultság megállapítása, ennek keretében a környezettanulmány elkészítése során a lakókörnyezet ellenőrzését „kiszervezték”, a jegyző ezzel a feladattal – elmondásuk szerint korábban az önkormányzatnál dolgozó – magánszemélyeket, összesen 4 főt bízott meg. A helyben elkért megbízási szerződések másolata alapján ezeket a személyeket környezettanulmány készítésével bízták meg és ehhez megbízó levéllel is ellátták. A megbízólevélben az a nehezen értelmezhető kitétel is szerepel, hogy az „hivatali igazolvány felmutatása mellett érvényes”. Az aljegyző munkatársaim kérdésére emellett nem cáfolta azt, hogy a megbízottak a jogosultak lakókörnyezetének ellenőrzése mellett, akár a magánlakásokba is beléphetnek, vagyis azon belül is ellenőrzik a rendet és a tisztaságot. Az elkészített környezettanulmányok másolataiból nem derült ki, hogy sor került-e ilyen ellenőrzésre, az ellenőrzési kérdőíven erre vonatkozó kérdés kifejezetten nem szerepel, a megbízottak megjegyzései sem tartalmaznak ilyen információt.
A helyszíni információkra figyelemmel áttekintettem a lakókörnyezet tisztántartására vonatkozó önkormányzati rendeleti szabályozást. Eszerint Gyöngyös Város Önkormányzata Képviselő-testületének a pénzbeli és természetbeni szociális ellátásokról szóló 11/2011. (III. 25.) önkormányzati rendeletének (a továbbiakban: Ör.) 8. § (1) bekezdése azt tartalmazza, hogy az aktív korúak ellátására való jogosultság megállapítása iránti kérelem benyújtója, illetve az ellátás jogosultja az Sztv. 33. §-ában foglaltakon túl, a jogosultság egyéb feltételeként köteles az általa életvitelszerűen lakott családi ház vagy lakás rendeltetésszerű használatáról, tisztántartásáról, a hozzá tartozó udvar és kert gondozásáról megfelelően gondoskodni. Az Ör. előírja, hogy az ingatlan udvarán egy darab hulladéktároló edényt kell elhelyezni és rendeltetésszerűen használni, az udvart és kertet rendben tartani, a füvet szükség szerint nyírni, a parlagfüvet irtani és a hulladékokat, lomokat eltávolítani. Az Ör. 8. § (2) bekezdése alapján a Polgármesteri Hivatal a kérelem benyújtását követő 10 napon belül, továbbá a jogosultság fennállása alatt folyamatosan helyszíni szemle lefolytatásával győződik meg a kötelezettségek megfelelő teljesítéséről.
Az önkormányzat egyértelműen hatósági feladatot lát el akkor, amikor az Ör. és az Sztv. rendelkezései alapján vizsgálja és ellenőrzi azt, hogy fennállnak-e a jogosultság feltételei, ebből pedig az következik, hogy ilyen hatósági feladatot kizárólag az önkormányzat megfelelő felhatalmazással rendelkező munkatársai folytathatnak le. Mindebből következően az érintett kérelmezők lakókörnyezete vizsgálatának ellenőrzése nem minősül kiszervezhető tevékenységnek, megbízási jogviszony alapján nem látható el. Az alapjogok védelme szempontjából lényeges, hogy az ellenőrzést, azaz a hatósági feladatot pontosan kik és hogyan végezhetik el. Sem törvény, sem pedig az Ör. nem ad felhatalmazást arra, hogy ezt a feladatot az önkormányzat megbízottai lássák el: az ellenőrzés és a környezettanulmány elkészítése során a kérelmezők személyes, nem egyszer különleges adatairól szereznek tudomást és kezelik azokat, magánterületükre is belépnek. Ezen túlmenően a megbízottak eljárásuk során olyan hatósági eljárás látszatát kelthetik, amire egyébként nem jogosultak: ebből a szempontból nem világos, hogy a megbízó levél mellett milyen alapon kaphattak hivatali igazolványt olyan személyek, akik nem állnak közszolgálati vagy más munkajogviszonyban az önkormányzattal. Nincs tudomásom emellett arról sem, hogy a megbízási szerződés mellett a megbízottak legalább titoktartási nyilatkozatot írtak volna alá.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a Gyöngyös Város Polgármesteri Hivatala által folytatott gyakorlat, a lakókörnyezet ellenőrzésével kapcsolatos hatósági ellenőrzési feladatok kiszervezése, megbízási jogviszony keretében történő ellátása nemcsak a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményét sérti, hanem a kérelmezők tisztességes eljáráshoz, a magánszférához és a személyes adatok védelméhez való jogával összefüggő visszásságot okoz.
Nemcsak a gyöngyösi önkormányzat, hanem más helyhatóság gyakorlata esetében is kérdésként merült fel, hogy az Sztv. 33. § (7) bekezdésében kapott felhatalmazás, továbbá az ennek alapján alkotott önkormányzati szabályozás nyomán a lakókörnyezet ellenőrzése kiterjedhet-e magának a kérelmező magánlakása rendjének belső ellenőrzésére is. Mindez annak alapján vethet fel kérdéseket, hogy az Sztv. és – ennek nyomán – az adott település önkormányzati rendelete is ennek kapcsán ellentmondásos. A törvény maga úgy fogalmaz, hogy „a lakókörnyezet rendezettségének biztosítása körében a kérelmező vagy jogosult által életvitelszerűen lakott lakás vagy ház és annak udvara, kertje, a kerítéssel kívül határos terület, járda tisztán tartása, az ingatlan állagának és rendeltetésszerű használhatóságának, valamint higiénikus állapotának biztosítására irányuló kötelezettség írható elő”.
Az Sztv. 33. § (7) bekezdése alapján az együttműködési kötelezettség keretében a jogosultság megállapítása során ugyan az ellenőrizendők közé érthető – az udvaron, kerten túl – maga a ház, illetve a lakás is (vö. „tiszta udvar, rendes ház” szabály), azonban konkrét feladatokat leginkább a külső lakókörnyezettel kapcsolatban fogalmaz meg. A törvényi szabály nyomán álláspontom szerint azonban a jogosultság feltételeként olyan együttműködési kötelezettség állapítható meg, amely összhangban van a jogintézmény céljával: azonos szempontok alapján a minimális társadalmi együttélési szabályok betartásával, az ott élők jogainak védelmével. Az együttműködési kötelezettséget nem lehet kiterjesztően, különösen nem zaklató módon értelmezni. Az ingatlan tulajdonosa, illetve használójának alapvető jogszabályi kötelezettsége magánterületen is a parlagfű irtása, a hulladék megfelelő kezelése és elszállítatása, valamint az ingatlana előtti közterület tisztán tartása, a biztonságos áthaladás, közlekedés biztosítása. Abban az esetben, ha ezeket nem teljesíti, akkor más jogszabályok alapján szankciókkal, bírsággal is sújtható, továbbá fennállhat a felelőssége a mulasztásával okozott károkért is. Álláspontom szerint ezek az előírások összefüggésben állnak az általános együttélési szabályokkal, ezek a jogosult ingatlantulajdonosokkal és használókkal szemben megkövetelhetőek.
Az Alaptörvény VI. cikke alapján mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, valamint magánlakását tiszteletben tartsák: a magánszférába való állami, hatósági beavatkozás ezért mindig alapos alkotmányos igazolást igényel. Az Sztv. 33. § (7) bekezdése nyomán megalkotott önkormányzati rendeletek alapján az együttműködés keretében végzett ellenőrzés álláspontom szerint nem terjedhet ki a lakás, illetve ház belsejére, a legerősebben védett, mások által elzárt magánszférára. Különösen nem jelentheti azt, hogy a hatóság vizsgálhatná a támogatás megítélése során, hogy megfelelő-e a rend és tisztaság egy magánlakáson belül mindaddig, amíg alapos okkal nem feltételezhető, hogy az egyébként nem jár mások jogainak sérelmével vagy közegészség, környezetvédelmi szempontból nem tekinthető aggályosnak (pl. bent felhalmozott hulladék, fertőzésveszély). Megjegyzem, hogy ilyen esetekben (például egy bejelentés alapján) a vizsgálat lefolytatására illetékességgel és hatáskörrel rendelkező hatóságok egyébként is eljárhatnak. 
Mindezek alapján az érintettel magánszférához való joga szempontjából egyértelműen aggályosnak tartom az olyan gyakorlatot, amely során a hatóság – a lakókörnyezet fogalmát tágan értelmezve – nemcsak az ingatlan előtti területet és meghatározott szempontok alapján az udvart, kertet, hanem a ház, illetve lakás belsejének tisztaságát és rendezettségét is ellenőrzi. Az Sztv. felhatalmazás alapján álláspontom szerint a jelenlegi jogi helyzet a jogállamiság és jogbiztonsággal összefüggésben is visszás, mivel a törvény nem zárja ki ennek kapcsán az önkényes, zaklató hatósági jogalkalmazást.

Intézkedéseim
I. A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő alapjogi visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem
1.	a belügyminisztert, hogy – az emberi erőforrás miniszterével, valamint a nemzetgazdasági miniszterrel együttműködésben – 
a)	folytasson vizsgálatot az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsoló, a 2012-es évben kötelezően megszervezendő képzések elmaradása okaival kapcsolatban, továbbá kísérje fokozott figyelemmel a 2013-ban induló országos közfoglalkoztatási programok előkészítése során az azokhoz kapcsolódó képzések időbeni szakmai, jogi és anyagi hátterének megteremtését, valamint azt is, hogy azok tartalmát a közfoglalkoztatottak hosszú távú munkaerő-piaci igényeire tekintettel alakítsák ki;
b)	intézkedjen arról, hogy az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzések 2013. évi megszervezésének feltételeiről, menetéről, igénybevételi lehetőségéről, ütemtervéről, valamint monitorozásáról valamennyi érintetthez eljuttatandó útmutató készüljön;
c)	vizsgálja felül a heti közfoglalkoztatotti bérkifizetés szükségességét és módját, figyelemmel annak a gyakorlatban okozott jelentős problémáira;
d)	valamennyi közfoglalkoztató figyelmét hívja fel a közfoglalkoztatotti bérkifizetéssel összefüggésben tett megállapításokra, különösen a pénztári kifizetés lehetőségének biztosítására;
e)	a helyi önkormányzati jogalkalmazás jogszerűségének előmozdítása érdekében, a rendelkezésére álló eszközökkel segítse elő, hogy a jelentés tartalmát az egyes települési önkormányzatok megismerhessék.

2.	az emberi erőforrások miniszterét, hogy – az ajánlás 2. b) pontja vonatkozásában a nemzetgazdasági miniszterrel együttműködésben –
a)	a jövőben fordítson kiemelt figyelmet arra, hogy a települési önkormányzatok részleteiben is megismerjék az önkéntes közérdekű munkavégzés szervezésének szabályait és lehetőségét, valamint ennek érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket;
b)	tekintse át és vizsgálja meg, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36. § (2) bekezdés e) pontjában szereplő „munkavégzési formákra”, ezen belül különösen a közérdekű önkéntes munkavégzésre vonatkozó szabályozás a gyakorlatban alkalmas-e arra, hogy általa azok az állástalan személyek is szerezhessenek 30 napos jogosító időt ellátásra, akik egyébként – önhibájukon kívül – nem kerültek be a közfoglalkoztatásba.

II. A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő alapjogi visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (7) bekezdése módosításának kezdeményezésével tegye egyértelművé, hogy – az Alaptörvény VI. cikk (1) bekezdésben foglaltakra tekintettel – az együttműködés keretében végzett lakókörnyezet ellenőrzése nem terjedhet ki a magánház, illetve magánlakás belseje tisztaságának, illetve rendezettségének vizsgálatára.
III. A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő alapjogi visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem
1.	Gyöngyös Város Önkormányzatának jegyzőjét, hogy haladéktalanul intézkedjen a lakókörnyezet ellenőrzésével kapcsolatos hatósági feladatok kiszervezése, annak megbízási jogviszony keretében történő ellátása gyakorlatának a felülvizsgálatról és megszüntetéséről.
2.	a vizsgálattal érintett Jászkarajenő Község, Bátonyterenye Város, Gyöngyös Város, valamint Mány Község Önkormányzatának jegyzőjét, hogy – a jelentésben foglalt megállapításaimra figyelemmel – tegye meg a szükséges intézkedéseket arra vonatkozóan, hogy 
a)	előzetesen, időben történjen meg a bérkifizetés időpontjáról szóló tájékoztatás;
b)	a közfoglalkoztatottak számára – választásuknak megfelelően – a közfoglalkoztatási bér pénztári kifizetése is biztosított legyen;
c)	valamennyi érintett közfoglalkoztatott akár visszamenőlegesen is megkapja a kifizetett munkabér, illetve bérrészletek elszámolásáról szóló igazolásokat;
d)	az érintett személyek – az ellátatlanság megelőzése érdekében – teljes körű tájékoztatást kapjanak a 30 napos jogosító idő megszerzésének alternatív lehetőségeiről;
e)	a közérdekű önkéntes munkavégzés lehetősége rendelkezésre álljon a településen.

Budapest, 2012. szeptember

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Lásd AJB 4683/2012., AJB 4216/2012. számú ombudsmani vizsgálatok.
2 Vö.: Melléklet
3 A Kftv. 1. § (3) bekezdése alapján közfoglalkoztató lehet: a) helyi és nemzetiségi önkormányzat, valamint ezek jogi személyiséggel rendelkező társulása, b) költségvetési szerv, c) egyház, d) közhasznú jogállású szervezet, e) civil szervezet, f) az állami és önkormányzati tulajdon kezelésével és fenntartásával megbízott, vagy erre a célra az állam, önkormányzat által létrehozott gazdálkodó szervezet, g) vízitársulat, h) erdőgazdálkodó, i) a szociális szövetkezet, j) a vasúti pályahálózat-működtető szervezet a vasúti pálya és környezete tisztántartásával, a kapcsolódó területek növényzetének karbantartásával, továbbá a vasúti üzemi létesítmények fenntartója az üzemi létesítmény állagmegóvásával kapcsolatos feladatai ellátásában.
4 A közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 7/B.§ (1)-(2) bek.
5 A 11/2011. Ör. 18. § (1) bekezdése alapján az önkormányzat élelmiszer, papír, vegyiáru, ruházat beszerzésére irányuló kérelem esetén az átmeneti segélyt utalvány formájában biztosítja, illetve a közüzemi díj összegének megfizetéséhez kért támogatást közvetlenül a szolgáltatóhoz folyósítja.  Indokolt esetben a fenti rendelkezéstől eltérően a polgármester utalvány helyett készpénzben is dönthet az átmeneti segély folyósításáról.
6 A közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdés a) pontja.
7 Lásd Kftv. 2. § (3a) bekezdés.
8 Lásd Szt. 37. § (1) bekezdés d) pontja.
9 A Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. rendelet) 7. § (1) és (2) bekezdése alapján a munkaügyi központ megyei (fővárosi) szervezetből és kirendeltségekből áll. A munkaügyi központok megyei (fővárosi) szervezettel és kirendeltségekkel rendelkeznek, irányításuk alá tartozik az illetékességi területükön lévő valamennyi kirendeltség. A kormányrendelet 7. § (4) bekezdése tartalmazza, hogy a kirendeltség a munkaügyi központ önálló feladat- és hatáskörrel rendelkező szervezeti egysége.
10 Először lásd OBH-6501/2001 számú jelentés.
11 Vö. a közfoglalkoztatásról és a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CVI. törvény 1. § (2) bekezdés.
12 Vö. 64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 
13 Vö. 44/B/1993. AB határozat.
14 Lásd OBH-2972/2008. számú jelentés.
15 A Kormányrendelet 1. § (1) bekezdése szerint a teljes munkaidőben foglalkoztatott közfoglalkoztatott részére megállapított közfoglalkoztatási bér a szakképesítést és középfokú iskolai végzettséget nem igénylő munkakör betöltése és teljes munkaidő teljesítése esetén:
a) havibér alkalmazása esetén 71 800 forint,
b) hetibér alkalmazása esetén 16 525 forint,
c) napibér alkalmazása esetén 3305 forint.
Teljesítménybérezésnél a teljesítménykövetelmények százszázalékos és a teljes munkaidő teljesítése esetén a közfoglalkoztatási bér kötelező legkisebb összege 71 800 forint/hó. A teljesítménykövetelmények száz százalék feletti teljesítése esetén a közfoglalkoztatási bér növelhető. A teljesítménykövetelmények száz százalék alatti teljesítése esetén a közfoglalkoztatási bér csökkenthető. A közfoglalkoztatót a teljesítménybér alkalmazása esetén sem illeti meg többlettámogatás. Ez a szabály alkalmazandó a közfoglalkoztatási jogviszonyban lévő munkavezető bérezésére is. Legalább középfokú iskolai végzettséget, szakképesítést igénylő munkakör betöltése esetén a közfoglalkoztatottat megillető garantált közfoglalkoztatási bér a teljes munkaidő teljesítése esetén
a) havibér alkalmazása esetén 92 000 forint,
b) hetibér alkalmazása esetén 21 175 forint,
c) napibér alkalmazása esetén 4 235 forint.
16 A területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatairól szóló 3/2011. (II. 11.) KIM rendelet 4/A. § (1) bekezdése alapján a központ a közfoglalkoztatással összefüggő közfeladatait elsőbbségiként kezeli, ennek körében ellátja a közfoglalkoztatással kapcsolatos képzési feladatokat. A KIM rendelet 4/A. § (2) bekezdése szerint pedig a központ kizárólagos jelleggel végzi a közfoglalkoztatottak mezőgazdasági képzését a háztáji növénytermesztő, háztáji állattartó és tartósító témakörökben.
17 A foglalkoztatást elősegítő támogatásokról, valamint a Munkaerő-piaci Alapból foglalkoztatási válsághelyzetek kezelésére nyújtható támogatásról szóló 6/1996. (VII. 16.) MüM rendelet 3. § (2) bekezdés f) pontjában foglaltakkal összhangban.
18 Lásd a jelentés II. fejezetének 4. pontja.