Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3924/2012 számú ügyben

Előadó: dr. Fórika László
A vizsgálat indítása
A Magyarországon élő nemzetiségek jogainak védelmét ellátó helyettes országgyűlési biztos – az Ukrán Országos Önkormányzattal folytatott egyeztetése alapján – arra hívta fel a figyelmemet, hogy államilag elismert nyelvvizsgát ukrán nyelvből (a korlátozott elérhetőségű és használhatóságú katonai szaknyelvi vizsgát leszámítva) nem lehet tenni. A probléma más nemzetiségi nyelvi területekkel összefüggésben is felmerült, ezért a nemzetiségi nyelvekből tehető, államilag elismert nyelvvizsgák helyzetének a megismerhetősége és alapjogi szempontú értékelhetősége érdekében, a 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18. § (4) bekezdése szerint, hivatalból vizsgálatot indítottam. 
Az ügyben – az Ajbt. 21. § (1) bekezdés a) pontja alapján – tájékoztatást kértem az oktatásért felelős államtitkártól, az Oktatási Hivatal Nyelvvizsgáztatási Akkreditációs Központtól (OH NYAK). Tájékozódtam a nemzetiségi kisnyelveket is tanító nyelviskolák forgalmáról, az ukrán, lengyel, örmény, ruszin nyelv tanítását-tanulását segítő tankönyvek, feladatlapok, tesztkönyvek, képi és hangzó anyagok piacáról, a bolgár, a lengyel, a görög nemzetiségi kiegészítő oktatás vonatkozásában pedig a nemzetiségi érettségivel kiváltható nyelvvizsga-szerzés gyakorlatáról.

Az érintett alapvető jogok és elvek
– A nemzetiségek a magyar politikai közösségen belüli, állami védelmet és támogatást élvező kulturális és politikai közösségek. „A velünk élő nemzetiségek a magyar politikai közösség részei és államalkotó tényezők. Vállaljuk, hogy […] a magyarországi nemzetiségek nyelvét és kultúráját […] ápoljuk és megóvjuk.” [Alaptörvény, Nemzeti hitvallás, 7-8. mondat] A Magyarországon élő nemzetiségek államalkotó tényezők. [Alaptörvény, XXIX. cikk (1) bekezdés első mondat]
– Az alapvető jogok biztosításának kötelezettsége, a hátrányos megkülönböztetés tilalma. „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.” [Alaptörvény XV. cikk]
– Nemzetiségi identitáshoz való (egyéni nemzetiségi) jog. A nemzetiségi identitás szabad, korlátozásoktól mentes vállalása és megőrzése a nemzetiséghez tartózó magyar állampolgár önrendelkezési jogán alapuló alapjoga. „Minden, valamely nemzetiséghez tartozó magyar állampolgárnak joga van önazonossága szabad vállalásához és megőrzéséhez.” [Alaptörvény, XXIX. cikk (1) bekezdés második mondat]
– Nemzetiségi nyelvi (egyéni és közösségi nemzetiségi) jogok. A Magyarországon élő nemzetiségeknek joguk van az anyanyelvhasználathoz, a saját nyelven való egyéni és közösségi névhasználathoz, saját kultúrájuk ápolásához és az anyanyelvű oktatáshoz. [Alaptörvény, XXIX. cikk (1) bekezdés harmadik mondat]
– A közérdekű adatok megismerésének joga. Mindenkinek joga van […] a közérdekű adatok megismeréséhez és terjesztéséhez. [Alaptörvény, VI. cikk (2) bekezdés második tagmondat]

Alkalmazott jogszabályok
– A nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (Nkt.)
– A nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény (Njt.) 
– Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.)
– A Strasbourgban, 1992. november 5-én létrehozott Regionális vagy Kisebbségi Nyelvek Európai Kartájának kihirdetéséről szóló 1999. évi XL. törvény
– Az Európa Tanács Nemzeti Kisebbségek Védelméről szóló, Strasbourgban, 1995. február 1-jén kelt Keretegyezményének kihirdetéséről szóló 1999. évi XXXIV. törvény
– 44/2009. (III. 4.) Korm. rendelet a Magyar Köztársaság Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a nemzeti kisebbségek kölcsönös oktatási és kulturális támogatásáról szóló megállapodás kihirdetéséről
– Az idegennyelv-tudást igazoló államilag elismert nyelvvizsgáztatásról és a külföldön kiállított, idegennyelv-tudást igazoló nyelvvizsga-bizonyítványok Magyarországon történő honosításáról szóló 137/2008. (V. 16.) Korm. rendelet (Kr.)
– Az érettségi vizsga vizsgaszabályzatának kiadásáról szóló 100/1997. (VI. 13.) Korm. rendelet
– A Magyar Köztársaság Kormánya és Ukrajna Kormánya között a kulturális, oktatási és tudományos együttműködésről szóló Egyezmény kihirdetéséről szóló 25/1996. (II. 14.) Korm. rendelet

A megállapított tényállás
„Élő idegen nyelv” kategóriában államilag elismert, kétnyelvű általános nyelvvizsgát lehet tenni a következő nemzetiségi nyelvekből: cigány (beás, lovári), horvát, német, román, szerb, szlovák, szlovén, újgörög. Ukrán nyelvből csak katonai szaknyelvi vizsgabizonyítvány szerezhető1. Bolgár, lengyel, örmény és ruszin nyelvre akkreditált nyelvvizsgaközpont nincs, így ezen nyelvekből államilag elismert nyelvvizsgát sem lehet tenni.
Az oktatási államtitkár szerint a hiányterületeket részben pótolja a honosítás lehetősége, amit az idegennyelv-tudást igazoló államilag elismert nyelvvizsgáztatásról és a külföldön kiállított, idegennyelv-tudást igazoló nyelvvizsga-bizonyítványok Magyarországon történő honosításáról szóló 137/2008. (V. 16.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Kr.) 14. § (1) bekezdése2 biztosít.
Tény ugyanakkor, hogy a Kr. bizonyos (pl. az idegennyelv-szakos bölcsész) műveltségterületeken a honosítás lehetőségét eleve korlátozza,3 az OH NYAK-tól pedig megtudtam, hogy örmény, ruszin és ukrán nyelvből a szakértőik „nem találtak olyan nyelvvizsgát, amely összhangban állna a magyarországi előírásokkal, és megfelelne a Közös Európai Referenciakeret szintjeivel is”. Azaz e nyelvekből a Kr. 14. §-a alapján sem lehet államilag elismert nyelvvizsgát szerezni.
Az államtitkár tájékoztatása szerint a Pécsi Tudományegyetem Idegen Nyelvi Titkárságán (mint nyelvvizsgaközpontban) bolgár és lengyel4 nyelvből is letehető ECL típusú nyelvvizsga a Kr. 13. § (3) bekezdése szerint5 „automatikusan honosítható nyelvvizsga”. Az OH NYAK ezzel kapcsolatban arról tájékoztatott, hogy amely vizsgának a „rendszerét” ismerik, annak a nem akkreditált nyelveiből is „szinte automatikusan” hozzáférhetővé teszik a nyelvvizsga-bizonyítvány honosítását. 
A honosítás, ha nem is jelentős összeget érintve, de díjköteles eljárás. Ezen túl, kiegészítő nyelvvizsga nélkül honosítani csak az egynyelvű, általános, ill. szaknyelvi ECL típusú vizsgát lehet6. Látható az is, a Pécsi Tudományegyetem Idegen Nyelvi Titkárságán sem szerezhető honosítható nyelvvizsga ukrán, örmény és ruszin nyelvből.
Az államtitkár álláspontja szerint a vázolt problémára a Magyarországon élő nemzetiségek esetében további, bár részbeni megoldást jelent az érettségi vizsga vizsgaszabályzatának kiadásáról szóló 100/1997. (VI. 13.) Korm. rendelet 54. §-a7, amelynek értelmében a vizsgázó érettségi bizonyítványa – vizsgaeredménytől függően – államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű. 
Tény ugyanakkor, hogy ukrán, örmény, ruszin nyelvű hazai középfokú oktatás nincs, a bolgár, lengyel, görög kisebbségi kiegészítő oktatásnak a lehetőségei pedig (részben éppen a kiegészítő jelleg miatt) korlátozottak. Görög nemzetiségi érettségit az utóbbi három tanévben évenként 1-2 tanuló tett, bolgárt szintén (2009/2010-ben: 1, 2010/2011-ben 4, 2011/2012-ben: 0 fő), lengyel nemzetiségi érettségi bizonyítványt pedig átlagosan 10-11 tanuló szerzett (2019/2010-ben: 13, 2010/2011-ben 17, 2011/2012-ben 4 fő).
Az ukrán nyelvvizsga jövőbeni lehetőségével kapcsolatban azt a tájékoztatást kaptam az államtitkártól, hogy a Debreceni Egyetem és a II. Rákóczi Ferenc Kárpátaljai Magyar Főiskola ez ügyben tárgyalásokat folytatott, melyet az oktatási kormányzat „figyelemmel kísér”. Az ELTE Idegennyelvi Továbbképző Központ is „tervezi ukrán nyelvvizsga akkreditáltatását, a munka előkészítő folyamatának első szakasza lezárult és az akkreditációs kérelmük előkészítése igen előrehaladott állapotban van. Szándékaink szerint igyekszünk figyelemmel kísérni a folyamatot és lehetőségeinkhez mérten bátorítani az ez irányú kezdeményezéseket.” (Az államtitkár válaszából az következtethető ki, hogy a „bátorítás” nem érdemi segítséget, hanem csak elvi támogatást jelent.)
Tényként rögzítem, hogy a Nemzeti Kisebbségek Jogainak Biztosításával Foglalkozó Magyar-Ukrán Vegyes Bizottság 2008-ban, a XIV. ülésén javasolta (egyebek mellett) azt a magyar félnek, hogy „vizsgálja meg a háromszintű ukrán általános nyelvvizsga ELTE Idegennyelvi Továbbképző Központ általi akkreditálásának a lehetőségét, újraindításának a feltételeit.” A Vegyes Bizottság ajánlásait a magyar kormány – a jegyzőkönyv aláírását követő kilencedik hónapban – a 1083/2009. (VI.4.) Kormányhatározat 1. a) pontjában „jóváhagyólag tudomásul veszi”, az 1. c) pontban pedig „felhívja az érintett minisztereket az ajánlásokban foglalt intézkedések folyamatos végrehajtására a 2009. évi költségvetés keretei között, illetve a 2009. december 31-ét követően is megvalósítandó feladatok tekintetében a szükséges költségek tervezésére az adott fejezet költségvetési tervezése során.”
Az ajánlásból kiderül, hogy az ELTE Idegennyelvi Továbbképző Központban korábban volt akkreditált nyelvvizsga-tételi lehetőség ukrán nyelvből. A magyar-ukrán kisebbségi vegyes bizottság IX. üléséről készült jegyzőkönyv II.13. pontja8 ezt bizonyítja, ill. nyilvánvalóvá teszi, hogy az ukrán fél az ukrán nyelvvizsga kérdését fontosnak tartja, s a problémáról (ahogy ezt az országos ukrán önkormányzat elnöke állította is) többször is tárgyalt a vegyes bizottság.
Az oktatási államtitkár a ruszin és az örmény nyelvet illetően arról tájékoztatott, hogy „az oktatási ágazat kész megvizsgálni a szóba jöhető alternatívákat, hogy miképpen lehetne e nyelvekből – a várhatóan igen csekély érdeklődés ellenére – is valamiképpen biztosítani a nyelvvizsga lehetőségét”. Az oktatási kormányzat tehát érdemi, konkrét megerősítő intézkedésekről (egyelőre) nem tudott beszámolni ezeken a nyelvterületeken.
Tájékozódásom szerint a hazai nyelviskolák ukrán, ruszin, örmény nyelvből nyelvtanfolyamot jellemzően nem hirdetnek meg. Ez azonban csak részben függ össze az érdeklődés csekély mivoltával. 
– Az akkreditációs eljárás bonyolult és költséges, ezért az évi néhány érdeklődő a befektetést hosszabb távon sem nem teszi rentábilissá a nyelvvizsgaközpontok számára. Az akkreditált nyelvvizsga lehetőségének a hiánya viszont nyilvánvalóan csökkenti a nyelvtanulási motivációt. 
– A megfelelő nyelvi szinten lévő, a kisszámú jelentkezőhöz igazodóan: egyéni órákat is vállaló nyelvtanárok száma kevés.
– Az egyéni nyelvórák drágábbak, mint a csoportos foglalkozások. 
– A hazai nagy könyvforgalmazó cégek online oldalain szinte egyáltalán nincs ukrán, ruszin, örmény nyelvtanítást-nyelvtanulást szolgáló, az elérni kívánt nyelvtudási szintekkel adekvát, a modern pedagógiai nyelvtanítási módszertant, szerkesztési elveket alkalmazó nyelvtankönyv, tanári kézkönyv, olvasókönyv, feladatlap, szótár, tesztkönyv, illusztrációs képi- és egyéb segédanyag, hangoskönyv. 
A helyzetre jellemző, hogy pl. a ruszin önkormányzatok által támogatott kiadású, Giricz Vera Ruszin Társalgás című könyve (a könyvkritikák szerint) azoknak szól, akik már beszélnek ruszinul, de legalábbis valamilyen szláv nyelven. Ezen túl csak Zsírosné dr. Jobbágy Mária Ismerjenek meg minket! című, 14 éve megjelent tankönyve segíthetné a ruszin nyelvtanulást; ez a könyv azonban gyakorlatilag hozzáférhetetlen. Ukrán nyelvkönyvből is mindössze öt tölthető le a világhálón, amelyek (tájékozódásom szerint) nem szerepelnek a könyvesboltok kínálatban.

Megállapításaim
1. A hatáskör tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. 
Az alapvető jogok biztosa – az Ajbt. 18. § (4) bekezdése alapján – a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Az ombudsman – Ajbt. 1. § (2) c) pontja szerint, különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít a Magyarországon élő nemzetiségek jogainak a védelmére.
A nemzetiségi nyelvi jogok érvényesülését szolgáló állami intézkedések hatékonysága hivatalból indított ombudsmani eljárás keretében vizsgálható.

2. Az alapvető jogok tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során objektív módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alaptörvényben kapott mandátumának. Az ombudsman akkor jár el helyesen, ha következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira.
Az alapkérdés az, hogy a nemzetközi egyezményekben és a belső jogban szabályozott nemzetiségi nyelvi jogokból levezethető-e a nemzetiségi nyelvekből tehető, államilag elismert nyelvvizsgához való jog is. 
A Magyarországot terhelő nemzetközi jogi kötelezettségek nem idegen jogot, hanem az ország saját jogát jelentik, amelynek szabályai valójában csak eredetükben különböznek a belső jogiaktól.9 A nemzetiségi nyelvvizsga elérhetőségének a kérdése is olyan természetű, amelynek (közvetett módon, a nemzetiségi nyelvi jogokon keresztül) van nemzetközi jogi relevanciája is. 
Az ENSZ nemzeti vagy etnikai, vallási és nyelvi kisebbségekhez tartozó személyek jogairól szóló nyilatkozatának (1992) több pontja10 is hatékony, támogató intézkedések foganatosítását sürgeti a nemzeti és etnikai nyelvi identitás védelme érdekében.
Magyarország az elsők között csatlakozott 1992-ben az Európa Tanács Regionális vagy Kisebbségi Nyelvek Európai Kartájához. Hazánk kezdetben hat nemzetiségi nyelvre (német, szlovák, horvát, román, szlovén és szerb) vonatkozólag vállalt kötelezettségeket, amelyet 2008-ban kiterjesztett a cigány (romani és beás) nyelvekre. (A magyar állam kötelezettségvállalásai tehát nem terjednek ki a lengyel, az ukrán, az örmény, a ruszin és a bolgár nyelvre.) Az egyezményben az állam (számon kérhető módon11) nemcsak azt vállalja az érintett nyelvek vonatkozásában, hogy a kisebbségi nyelveket megóvja, hanem fejlesztésüket szolgáló, határozott támogató lépések megtételét is.12
Az Európa Tanács keretében elfogadott nemzeti kisebbségek védelméről szóló keretegyezmény deklarálja, hogy a nemzetiségi jogok az emberi jogok nemzetközi védelmének szerves része. Az egyezményben részes államok megfelelő feltételek, lehetőségek biztosítására vállalnak kötelezettséget a nemzetiségi identitás és nyelv megőrzésére és fejlesztésére.13
Összességében megállapítható, hogy az egyes egyetemes és az egyes európai nemzetközi jogi egyezmények nem tartalmaznak konkrétumokat a nemzetiségi nyelvekből tehető nyelvvizsgák kérdésében, a nemzetiségi identitásra, nyelvre vonatkozó nemzetközi jogi kötelezettségek hálózata azonban általános, támogató állami kötelezettségvállalást jelent ezen a téren is.
Hasonló megállapítás tehető a magyar állam kétoldalú egyezményei kapcsán is, azzal a különbséggel, hogy vannak olyan egyezményeink, amelyek vegyes bizottságok felállítását, ill. rendszeres ülésezését rendelik el14, és e bizottságok egyes ajánlásai a gyakorlatban konkrét állami kötelezettségvállalással is járnak.
A vegyes bizottságok üléseikről jegyzőkönyvet vezetnek, a felek számára pedig ajánlásokat fogalmaznak meg. A magyar joggyakorlat szerint az ajánlásokat a Kormány nem jogszabályban, hanem kormányhatározatban fogadja el, annak ellenére, hogy az elfogadott ajánlások időnként kifejezetten konkrét támogatás vállalását ígérik.15
A kisebbségi vegyes bizottságok – kormányhatározatok útján elfogadott – ajánlásainak jogi megítélése kérdéses, mert kötelező jellegük, kikényszeríthetőségük nem a jogi, hanem a politikai felelősség körébe tartozik. Ez utóbbi azért fontos probléma, mert a kisebbségi vegyes bizottságok egyes ajánlásai a kisebbségvédelmi nemzetközi és kétoldalú egyezmények általános jellegű szabályait elvileg konkrét állami kötelezettségvállalássá transzformálják.
Megjegyzem, hogy a kisebbségi vegyes bizottságok ülésein született jegyzőkönyvek, ajánlások, ill. a hozzájuk tartozó kormányhatározatok nincsenek egységes, mindenki számára elérhető, hivatalos adatbázisba gyűjtve. Így e bizottságok munkája, ill. ajánlásaik tényleges érvényesülése nem, vagy csak nehezen követhető nyomon, hiszen az elfogadott, de nem hatályosuló ajánlásokra az újabb ülés jegyzőkönyve gyakran csak utal, nem ismétli meg. Megjegyzem továbbá, hogy a kormányhatározatok egy része (pl. a már idézett 1083/2009. (VI. 4.) Korm. határozat) az elfogadott ajánlásokat mellékletként sem teszi közzé, így – vonatkoztatási pontok nélkül – e határozatok valójában értelmezhetetlenek.
Az Alaptörvényből sem vezethető le alanyi jogként a „nyelvvizsgához való jog”. Ugyanakkor a nemzetiségi jogok, ezen belül a nyelvi jogok az alapjogok között vannak szabályozva, s e jogok alanya részben a nemzetiségi közösség, részben e közösséghez tartozó egyén, az alapjogok biztosítását pedig a magyar állam az Alaptörvény XV. cikkében vállalja.
Az egyéni nemzetiségi jogokat a maguk teljességében csak egy közösség tagjaként lehet gyakorolni. Nyilvánvaló azonban az is, hogy a kollektív jogok gyakorlása a közösséggel azonosuló egyénektől nem választható el.
A nemzetiségi identitás az egyén személyes vállalása, egyik alapjoga. Mivel az identitás egyik legmeghatározóbb eleme az anyanyelv, és a nyelv jelenti az egyén és a nyelvhasználó közösség egységének és összetartozásának alapját és legnyilvánvalóbb formáját, az Alaptörvény értelmében a nemzetiségi önazonossághoz való jog részeként biztosítani kell, hogy az egyén megőrizhesse, fejleszthesse, adott esetben megtalálhassa nyelvét és nyelvi, kulturális közösségét. 
A nyelv és kultúravesztés nemcsak a nyelvi közösségek kollektív vesztesége, hanem az egyéni nemzetiségi identitás sérelme is azáltal, hogy a szubjektum egyik önmeghatározási lehetősége is beszűkül. Ebből következőleg, az állam a nemzetiségi közösségi nyelvi jogok biztosítása körében, a nemzetiségi nyelvi kultúra színtelenedése, töpörödése ellen hatékony, az egyéni nyelvhasználat szabadságának biztosításán túlmutató általános intézkedéseket köteles tenni az egyén vonatkozásában is.
Az egyéni és a kollektív nemzetiségi jogok más megközelítésben is összekapcsolhatóak. Míg a nemzetiséghez tartozó személy számára (is) alapvető, egzisztenciális adottság a születési ideje, születési helye, neme, kora, családja, rokonsága, testi valósága; és részben ezen objektív tényezők határozzák meg az identitását, a nemzetiségi nyelv (az asszimiláció adott szintjén) már nem tartozik a tárgyi adottságok közé: egyre jellemzőbben választás kérdése. Amikor tehát az Alaptörvény kollektív jogként védelmet és támogatást ígér a nemzetiségi nyelv ápolásához és (a nyelvvesztéssel szemben) a megőrzéséhez, olyan kötelezettséget fogalmaz meg, amelyet az állam megfelelő (a minimális szint fölötti) intézményes támogatási rendszer létrehozásával és működtetésével (konkrét választási lehetőségként) az egyén szintjén is fenntartani köteles.
Ahogyan arra a 48/1998. (XI. 23.) AB határozat is rámutatott: „Az Alkotmány egyes esetekben nevesíti az intézményvédelmi kötelességeket, másutt nem, előfordul az is, hogy éppen az alanyi jogi oldal marad háttérben; a megfogalmazás és a hangsúlybeli különbségek nem változtatnak azon, hogy az alapjogok egyaránt tartalmazzák a szubjektív jogokat és az objektív, ennél szélesebb állami kötelességeket is” (ABH 1998, 333, 341.).
Az Alkotmánybíróság a 12/2004. (IV. 7.) AB határozatában korábbi határozatokra hivatkozva hangsúlyozta: „Az állam kötelessége az alapvető jogok ’tiszteletben tartására és védelmére’ a szubjektív alapjogokkal kapcsolatban nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell megsértésüktől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről.” [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 297, 302.] Ennek érdekében a jogalkotó köteles olyan szabályozást alkotni, amely a lehető legnagyobb mértékben biztosítja az alapjogok érvényesülését.”
A nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX. törvény (Njt.) az Alaptörvényben vállalt nemzetiségi jogok kódexe, a nemzetiségi nevelésre-oktatásra vonatkozó ágazati részletszabályokat pedig a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (Nkt.) tartalmazza. 
Az Njt.-ben biztosított egyéni és közösségi kisebbségi jogok érvényesülése nemzetiségi közügy16, e közügyek ellátásához – így például az anyanyelv ápolásához és fejlesztéséhez – az állam költségvetési támogatást is ígér.17
Az Njt. egyéni kisebbségi jogként fogalmazza meg (egyebek mellett) a nemzetiséghez tartozó személyek számára az anyanyelvük szabad használatát18, anyanyelvük megtanulását, biztosítja számukra az a lehetőséget, hogy részt vegyenek az anyanyelvű köznevelésben, oktatásban és művelődésben.19 Mivel a köznevelési törvény értelmezésében a köznevelés fogalma a közoktatásra is kiterjed,20 – konzekvens fogalomhasználat esetén és ebben a szövegkörnyezetben – az idézett anyanyelvű oktatáshoz való egyéni jog a köznevelési rendszeren kívüli, egyéb oktatásra is érthető.
Az Njt. szerint az állam az anyanyelv megtanulását a nemzetiségi köznevelési rendszer működtetésével, többletköltségeinek vállalásával21 biztosítja, de mint az előzőekből látható, részben azon túl is. Ehhez kapcsolódik, hogy nemzetiséghez tartozó személyek oktatási (azaz részben a köznevelési rendszeren kívüli) esélyegyenlősége vonatkozásában az állam hatékony intézkedéseket megtételét is vállalta.22
A nemzetiségi köznevelés igényeit kielégítő pedagógusképzés, továbbképzés biztosítása állami feladat. Az Njt. a hazai nemzetiségi pedagógusképzés lehetőségeit kiegészítő, hiányosságait részben pótló további állami kötelezettségeket is megfogalmaz: az állam támogatja a nemzetiségek anya-, illetve nyelvországából érkező oktatók magyarországi vendégtanári alkalmazást. A pedagógusképzéssel való, az előzőnél távolabbi összefüggést nem nevesítve, de gyakorlatilag mégis hasonló, hiánypótló célt (is) szolgál, hogy a nemzetiségekhez tartozók az adott nemzetiség nyelvén oktató, kultúráját ápoló külföldi egyetemek képzésein vehetnek részt az állam által kötött nemzetközi egyezmények révén, ill. az anyaországban szerzett oklevél, bizonyítvány Magyarországon honosítható.23
Megállapítható, hogy az állam kötelezettségvállalása elsődlegesen a hazai nemzetiségi pedagógusképzésre vonatkozik, annál is inkább, mert a vendégtanárok alkalmazása (értelemszerűen) csak ideiglenes és eseti megoldás lehet a nemzetiségi köznevelés egyes igényeinek a kielégítésében. Az Nkt. szerint azonban a nemzetiségi köznevelés pedagógus-igényét államilag elismert középfokú nyelvvizsga-bizonyítvánnyal rendelkező pedagógusok is kielégíthetik, felsőfokú nyelvvizsgával rendelkezők pedig bizonyos körben a nemzetiségi nyelv tanítására is jogosultak.
Nkt. 99. § (3) Ha nincs a képzés szakirányának megfelelő hazai felsőfokú pedagógusképzés vagy megfelelő végzettségű és szakképzettségű pedagógussal nem tudják ellátni a feladatot, a nemzetiségi óvodai nevelésben, iskolai nevelés-oktatásban, kollégiumi nevelésben pedagógus-munkakört tölthet be, továbbá vezetői megbízást kaphat az is, aki az e törvény 3. mellékletében foglaltak vagy az átmeneti, továbbá a kivételi szabályok szerint pedagógus-munkakört tölthet be az óvodában, iskolában, kollégiumban, valamint az adott nyelvből legalább középfokú „komplex” típusú államilag elismert nyelvvizsga bizonyítvánnyal vagy azzal egyenértékű okirattal rendelkezik.
(4) A nemzetiségi szakképzésben gyakorlati ismeretek oktatására pedagógus-munkakört tölthet be az is, aki a képzés szakirányának megfelelő – a képzésről rendelkező jogszabály szerint – felsőfokú végzettséget tanúsító műszaki oktatói, technikus tanári, szakoktatói oklevéllel, bizonyítvánnyal vagy felsőfokú végzettséget nem tanúsító, tanfolyami képzésben szerzett műszaki szakoktatói (oktatói) bizonyítvánnyal vagy a Gépírás- és Gyorsírástanítókat Vizsgáztató Országos Bizottság által kiállított gépírás és gyorsírás tanítására jogosító bizonyítvánnyal és legalább középfokú „komplex” típusú államilag elismert nyelvvizsga bizonyítvánnyal vagy azzal egyenértékű okirattal rendelkezik.
(5) A nemzetiségi nyelv oktatására a bolgár, a cigány (romani vagy beás), a görög, a lengyel, az örmény, a ruszin, az ukrán nyelv oktatása esetében alkalmazható az is, aki pedagógus szakképzettséggel és az adott nyelvből felsőfokú „komplex” típusú államilag elismert nyelvvizsga bizonyítvánnyal vagy azzal egyenértékű okirattal rendelkezik.
3. melléklet a 2011. évi CXC. törvényhez (A nevelési-oktatási intézményekben pedagógus-munkakörben alkalmazottak végzettségi és szakképzettségi követelményei)
23	 Nemzetiségi iskolai nevelés-oktatás az 5-12. évfolyamon	közismereti tantárgyat nemzetiségi nyelven oktató tanár	tantárgynak megfelelő szakos tanár és a nevelés-oktatás nyelvének tanítására jogosító tanító vagy tanár vagy nyelvtanár szakképzettség vagy az adott nyelvből legalább középfokú „komplex” típusú államilag elismert nyelvvizsga, Magyarországon honosított oklevél alapján az adott évfolyamon az adott tantárgy tanításához előírt, a tanítás nyelvének megfelelő pedagógus végzettség és szakképzettség	
Mindebből következően, mivel a nemzetiségi köznevelés pedagógusigényének biztosítása állami kötelezettség, a nemzetiségi nyelvvizsgák lehetőségének a rendszerszintű állami támogatására van szükség; ennek hiánya, ha az adott nyelvterületen a nemzetiségi pedagógusképzés is hiányzik, az Alaptörvényben biztosított nemzetiségi nyelvi jogok sérelmét okozza.
Az Alkotmánybíróság megállapítása szerint a közérdekű információkhoz való szabad hozzáférés a közhatalmat gyakorló szervek tevékenysége ellenőrizhetőségének alkotmányos biztosítéka. A nyilvánosság, a közhatalom demokratikus működésének a próbája. A közérdekű adatok megismerhetősége tehát a közhatalom, a közügyek intézésének áttetszőségét, mint alapvető demokratikus intézmény garantálását is jelenti. A közérdekű adatok nyilvánossága és az azokhoz való hozzáférhetőség ezért a demokratikus jogállamiság alapvető alkotmányos biztosítéka. [32/1992. (V. 29.) AB határozat, 34/1994. (VI. 24.) AB határozat]
Mivel a kisebbségi vegyes bizottságok ülésein született, ajánlásokat tartalmazó jegyzőkönyvek, illetve a hozzájuk tartozó kormányhatározatok nincsenek egységes, mindenki számára elérhető, hivatalos adatbázisba gyűjtve, a nemzetiségi jogot érintő közérdekű adatok nyilvánossága korlátozott, ami sérti a közérdekű adatok megismerésének alapjogát.

3. Az ügy érdemében
Ukrán, örmény, ruszin nyelvterületen nem tehető nyelvvizsga, de honosítás, illetve – megfelelő nemzetiségi középiskola hiányában – nemzetiségi érettségi útján sem lehet államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítványhoz jutni. Mindeközben nincs hazai nemzetiségi pedagógusképzés örmény és ruszin nyelvterületen, az ukrán vonatkozásban pedig hiányzik az óvodapedagógus-képzés és a tanítóképzés.
Bolgár, görög és lengyel nyelvből külföldön szerzett érettségi bizonyítvány, oklevél, bolgár és lengyel nyelvből egy hazai nyelvvizsgaközpont által biztosított ECL típusú nyelvvizsga honosítása útján lehet államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítványt szerezni. Ezen túl, e nyelvekből – a nemzetiségi kiegészítő oktatás nyújtotta kereteken belül – érettségivel is elérhető ez a cél. A külföldi tanulmányok azonban nem biztosítottak mindenki számára, a honosítási eljárás is korlátozott lehetőség, ill. utánajárást és pluszköltséget jelent, az érettségi tétele pedig korosztályi és egyéb akadályokba ütközhet. Mindeközben e nyelvterületeken hiányzik a hazai nemzetiségi óvodapedagógus-képzés és a tanítóképzés. 
Ha mindezt összevetjük azzal, hogy a bolgár, a görög, a lengyel, az örmény, a ruszin, az ukrán nyelvet24 az adott nyelvből felsőfokú „komplex” típusú államilag elismert nyelvvizsga bizonyítvánnyal vagy azzal egyenértékű okirattal rendelkező (nemzetiségi pedagógus-oklevéllel nem bíró) pedagógusok is oktathatják, egyértelművé válik, hogy e nyelvekből az akkreditált hazai nyelvvizsga lehetőségének a biztosítása a pedagógusképzés területén vállalt állami kötelezettség részeként értelmezendő.
Az Alaptörvény a nemzetiségi nyelvek megóvását ígéri, a nemzetiséghez tartozó egyének identitásvállalási – és megőrzési jogát egyéni, az anyanyelvű oktatáshoz való jogot pedig egyéni és kollektív alapjogként szabályozza. Minderre, illetve a Njt.-nak a nemzetiségi pedagógusképzésre és a Nkt.-nek a nemzetiségi köznevelésben alkalmazottak végzettségére vonatkozó idézett szabályaira, valamint a nemzetiségi pedagógusképzés hiányterületeire is tekintettel, megállapítható, hogy a bolgár, görög, lengyel, örmény, ruszin és ukrán nyelvekből állami kötelezettség a hazai államilag elismert, korlátozásoktól mentes, akkreditált nyelvvizsga objektív lehetőségének a megteremtése.
Az ukrán akkreditált vizsga említett megszűnése azt is bizonyítja azonban, hogy magánvállalkozások és autonómiával rendelkező felsőoktatási intézmények vizsgaközpontjainak változó „kínálatára” a magyar államnak nincs közvetlen kihatása, vagyis a nyelvvizsgaközpontokkal kötött, érdemi támogatást ígérő együttműködési-támogatási megállapodások nélkül – pusztán a folyamatok figyelemmel kísérésével és az akkreditáció elvi bátorításával – az ez irányú állami kötelezettségvállalásnak nem lehet eleget tenni.
Az államtól független nyelvvizsgaközpontok érdekeltségét – véleményem szerint – csak úgy lehet biztosítani, hogy az oktatási kormányzat a jelzett nyelvek hiányzó nyelvvizsga-akkreditációjának a teljes, az ezekből való vizsgáztatásnak pedig (a jelentkezők alacsony számából fakadó, esetleges) többletköltségeit átvállalja. Az állam a már akkreditált nemzetiségi nyelvekből a nyelvvizsgatétel folyamatosságát úgy biztosíthatja, ha minimum a vizsgáztatással együtt járó, igazolt pluszköltségeket finanszírozza.
A nemzetiségi tankönyvpiac helyzetének elemzését követően, és a hatályos kétoldalú egyezmények nyújtotta elvi lehetőségeket is felmérve, hatékony, támogató intézkedéseket kell tenni a hiányzó nyelvkönyvek és az egyéb, a nyelvvizsgára való felkészítést, felkészülést segítő anyagok megjelentetéséhez is.
A közérdekű adatok megismerésének alapjoga érvényesüléséhez – a nemzetiségi társadalmi kapcsolatokért felelős kormányzati szerv útján – biztosítani kell a kisebbségi vegyes bizottságok ülésein született jegyzőkönyvek, ajánlások, ill. a hozzájuk tartozó kormányhatározatok egységes, mindenki számára elérhető, hivatalos adatbázisba gyűjtését.

Intézkedéseim
A feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése, illetve jövőbeni megelőzése érdekében,
1. az Ajbt. 31. §-a alapján felkérem az oktatásért és a nemzetiségi társadalmi kapcsolatokért felelős minisztert, tegye meg a szükséges intézkedéseket
– a nemzetiségi nyelvi jogok, és ezzel összefüggésben az államnak a pedagógusképzés területén vállalt kötelezettsége teljesebb érvényesülése érdekében: a nemzetiségi nyelvekből tehető államilag elismert nyelvvizsgák támogatására,
– a nemzetiségi jogot érintő közérdekű adatok jobb megismerhetősége érdekében: a kisebbségi vegyes bizottságok ülésein született jegyzőkönyvek, ajánlások, ill. a hozzájuk tartozó kormányhatározatok egységes, mindenki számára elérhető, hivatalos adatbázisba gyűjtésére.

Budapest, 2012. szeptember 18.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 http://www.nyak.hu/doc/akk_nyelvek.asp#l29
2 Kr. 14. § (1) Az idegen nyelven folytatott és befejezett tanulmányokat igazoló, államilag elismert, külföldi közoktatási intézményben szerzett érettségi bizonyítvány, illetve államilag elismert, külföldi felsőoktatási intézményben szerzett oklevél, az oktatás nyelve szempontjából, államilag elismert általános, egynyelvű, komplex típusú felsőfokú nyelvvizsgának felel meg. A külföldi oklevél az elismert vagy honosított szakképzettség alapján, illetve az a külföldi bizonyítvány, amely olyan szakképesítést tanúsít, amely Magyarországon megszerezhető, érettségi vizsgához kötött szakképesítésként ismertek el, államilag elismert szaknyelvi, egynyelvű, komplex típusú felsőfokú nyelvvizsgának felel meg.
3 Kr. 14. (2) Az (1) bekezdés rendelkezéseitől eltérően, a magyarországi vagy külföldi felsőoktatási intézményben élő, vagy holt idegen nyelv szakon szerzett bölcsész, valamint élő vagy holt idegen nyelv és irodalom szakos tanári, nyelvtanári, idegennyelv-szakos mesterfokozattal rendelkező tanári, továbbá tanító szakon idegen nyelv műveltségterületen szerzett tanítói oklevél, kizárólag a tanult idegen nyelv szempontjából felel meg államilag elismert, általános, Magyarországon szerzett oklevél esetén általános, kétnyelvű, külföldön szerzett oklevél esetén általános, egynyelvű, komplex típusú felsőfokú nyelvvizsgának. Az idegennyelv-alapszakos bölcsész idegen nyelv szakképzettséget igazoló oklevél, a szakképzettségben jelölt nyelv szempontjából felel meg államilag elismert, Magyarországon szerzett oklevél esetén általános, kétnyelvű, külföldön szerzett oklevél esetén általános, egynyelvű, komplex típusú felsőfokú nyelvvizsgának. Az alapszakos bölcsész idegen nyelv szakirányt jelölő oklevél, a szakirányban tanult nyelv szempontjából, a képzési és kimeneti követelményekben meghatározott nyelvi kimeneti szintnek megfelelő szintű, Magyarországon szerzett oklevél esetén általános, kétnyelvű, külföldön szerzett oklevél esetén általános, egynyelvű, komplex típusú nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű.
4 Mint utóbb megtudtam, a magyarországi Országos Lengyel Nyelvoktató Iskola is jogosultságot nyert az ECL-rendszerű lengyel nyelvvizsga megszervezésére.
5 Kr. 13. § (3) A Hivatal honosítási eljárás keretében 2000. január 1. után tett sikeres nyelvvizsgát igazoló, külföldi vizsgaszervezet által kibocsátott egynyelvű, külföldi nyelvvizsga-bizonyítványt, államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítványra honosít abban az esetben, ha a) a külföldi nyelvvizsgarendszer Magyarországon akkreditációs határozattal rendelkezik, és a nyelvvizsga-bizonyítvány az akkreditációs határozat dátuma előtt Magyarországon került kiállításra; b) a külföldi nyelvvizsgarendszer Magyarországon akkreditációs határozattal rendelkezik, és a kérelmező a honosítandó nyelvvizsga-bizonyítványt külföldön szerezte; c) a külföldi nyelvvizsgarendszer Magyarországon akkreditációs határozattal nem rendelkezik, de a Hivatal a külföldi vizsga követelményeinek megvizsgálása és annak a hazai követelményrendszerrel való összevetése után megállapította, és a (4) bekezdés szerint közzétette az adott külföldi vizsgaközpont nyelvvizsga-bizonyítványának honosíthatóságát. (4) A Hivatal internetes honlapján folyamatosan tájékoztatást nyújt a külföldi vizsgaközpontok által kiadott, honosítható nyelvvizsga-bizonyítványokról.
6 Kr. 13. § (1) Honosítani külföldi nyelvvizsgaközpont egynyelvű, általános, illetve szaknyelvi típusú nyelvvizsga-bizonyítványát lehet. (6) A honosítási eljárás kérelemre indul. A kérelmet a Hivatalhoz kell benyújtani. A kérelemben meg kell jelölni a nyelvvizsga honosíttatni kért szintjét, fajtáját, illetve típusát. Amennyiben a kérelmező egynyelvű bizonyítványát kétnyelvű, államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékűre kívánja honosítani, kiegészítő vizsgát tesz a (8) bekezdésben foglaltak szerint 
7 54. § (1) A vizsgázó érettségi bizonyítványa, a) ha a vizsgázó nemzetiségi nyelv és irodalom vizsgatárgyból emelt szinten legalább 60%-ot ért el, és sikeresen teljesítette az érettségi vizsga írásbeli és szóbeli vizsgáit, azoknak minden vizsgarészét a részletes követelményekben meghatározott módon, továbbá b) nemzetiségi nyelven legalább még két vizsgatárgyból sikeres, legalább középszintű vizsgát tett, felsőfokú (C1) komplex típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül. (2) A vizsgázó érettségi bizonyítványa, a) ha a vizsgázó nemzetiségi nyelv és irodalom vizsgatárgyból emelt szinten 25-59%-ot vagy középszinten legalább 80%-ot ért el, és sikeresen teljesítette az érettségi vizsga írásbeli és szóbeli vizsgáit, azoknak minden vizsgarészét a részletes követelményekben meghatározott módon, továbbá b) nemzetiségi nyelven legalább még két vizsgatárgyból sikeres, legalább középszintű vizsgát tett, középfokú (B2) komplex típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül. (3) A vizsgázó érettségi bizonyítványa, a) ha a vizsgázó nemzetiségi nyelv és irodalom vizsgatárgyból középszinten legalább 60%-ot ért el, és sikeresen teljesítette az érettségi vizsga írásbeli és szóbeli vizsgáit, azoknak minden vizsgarészét a részletes követelményekben meghatározott módon, továbbá b) nemzetiségi, etnikai kisebbségi nyelven legalább még két vizsgatárgyból sikeres, legalább középszintű vizsgát tett alapfokú (B1) komplex típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül. (4) A vizsgázó érettségi bizonyítványa, ha a vizsgázó célnyelvből sikeresen teljesítette emelt szinten az érettségi vizsga írásbeli és szóbeli vizsgáit, azoknak minden vizsgarészét a részletes követelményekben meghatározott módon, továbbá a) legalább 60%-ot ért el, és b) a másik két vizsgatárgyból célnyelven, sikeres, legalább középszintű, vizsgát tett, felsőfokú (C1) komplex típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül. (5) Amennyiben a vizsgázó célnyelvből az emelt szintű vizsgát a 6. § (7) bekezdésében megfogalmazott jogával élve tette le, és megfelel a (4) bekezdésben foglalt feltételeknek, a) ha teljesítette a szóbeli és a hallott szöveg értése vizsgarészeket, érettségi bizonyítványa felsőfokú (C1) szóbeli típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül, b) ha teljesítette az olvasott szöveg értése, az íráskészség és a nyelvhelyesség vizsgarészeket, érettségi bizonyítványa felsőfokú (C1) írásbeli típusú államilag elismert nyelvvizsga-bizonyítvánnyal egyenértékű okiratnak minősül. (6) Ha a vizsgázó nem az (1)-(5) bekezdésben meghatározottak szerint tesz érettségi vizsgát, a 45. § (4) bekezdésében foglaltakat kell alkalmazni.
8 II.13. „A magyar Fél igény estén a jelentkezők létszámától függetlenül legalább negyedévente lehetővé tette az ukrán nyelvvizsga letételét az akkreditált vizsgaközpontokban.”
9 Alaptörvény Q) cikk (2) Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek teljesítése érdekében biztosítja a nemzetközi jog és a magyar jog összhangját. (3) Magyarország elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait. A nemzetközi jog más forrásai jogszabályban történő kihirdetésükkel válnak a magyar jogrendszer részévé.
10 1. cikk 1. Az államok a saját területükön védik a kisebbségek létezését és nemzeti vagy etnikai, kulturális, vallási és nyelvi identitását, valamint ösztönzik ezen identitás előmozdításának feltételeit. 2. Az államok megfelelő törvényhozási és egyéb intézkedéseket fogadnak el ezen célok megvalósítása érdekében. 4. cikk 2. Az államok intézkedéseket foganatosítanak a kisebbséghez tartozó személyeknek a sajátosságaik kifejezéséhez és kultúrájuk, nyelvük, vallásuk, hagyományaik és szokásaik fejlesztéséhez szükséges kedvező feltételek kialakítására, kivéve ahol a sajátos gyakorlatok sértik a nemzeti jogot és ellentétesek a nemzetközi normákkal. 3. Az államoknak megfelelő intézkedéseket kell tenniük, hogy - ahol lehetséges - a kisebbséghez tartozó személyeknek megfelelő lehetőségük legyen anyanyelvük tanulására, vagy hogy az anyanyelvükön történő oktatásban részesüljenek.
11 Az 1999-ben hatályba lépett egyezmény magyar vállalásainak a teljesüléséről Magyarország háromévenként beszámol. 
12 A Strasbourgban, 1992. november 5-én létrehozott Regionális vagy Kisebbségi Nyelvek Európai Kartájának kihirdetéséről szóló 1999. évi XL. törvény II. Rész 7. Cikk 1. A Felek a regionális vagy kisebbségi nyelvek vonatkozásában azokon a területeken, ahol ezeket a nyelveket használják, mindegyik nyelv helyzetének megfelelően politikájukat, jogalkotásukat és gyakorlatukat az alábbi célokra és elvekre alapítják: c) a regionális vagy kisebbségi nyelvek megóvása érdekében, azok fejlesztését szolgáló, határozott támogató lépések szükségessége; f) a regionális vagy kisebbségi nyelvek oktatása és tanulása, megfelelő formáinak és eszközeinek biztosítása minden megfelelő szinten.
13 Az Európa Tanács Nemzeti Kisebbségek Védelméről szóló, Strasbourgban, 1995. február 1-jén kelt Keretegyezményének kihirdetéséről szóló 1999. évi XXXIV. törvény: 1. Cikk A nemzeti kisebbségek és ezen kisebbségekhez tartozó személyek jogainak és szabadságainak védelme az emberi jogok nemzetközi védelmének szerves részét képezi, és mint ilyen, a nemzetközi együttműködés keretébe tartozik. 5. Cikk 1. A Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy támogatják a nemzeti kisebbségekhez tartozó személyek számára kultúrájuk megőrzését és fejlesztését, úgyszintén identitásuknak, nevezetesen vallásuk, nyelvük, hagyományaik és kulturális örökségük megőrzésének feltételeit. 14. Cikk 1. A Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy elismerik minden, valamely nemzeti kisebbséghez tartozó személy jogát kisebbségi nyelvének megtanulására. 2. Nemzeti kisebbségek által hagyományosan és jelentős számban lakott területeken, megfelelő igény esetén, a Felek törekednek - lehetőségeik szerint és oktatási rendszerük keretein belül - annak biztosítására, hogy a nemzeti kisebbségekhez tartozó személyeknek megfelelő lehetőségük legyen kisebbségi nyelvüket megtanulni vagy ezen a nyelven tanulni. 
14 Pl. A Magyar Köztársaság Kormánya és Ukrajna Kormánya között a kulturális, oktatási és tudományos együttműködésről szóló Egyezmény kihirdetéséről szóló 25/1996. (II. 14.) Korm. rendelet 18. Cikk Jelen Egyezmény megvalósítására a Felek egyenrangú alapon Vegyes Bizottságot hívnak életre, amely szükség szerint kétévenként legalább egyszer ülésezik, felváltva Ukrajnában és a Magyar Köztársaságban, s amelynek feladata az együttműködés tapasztalatainak összegzése és a konkrét csereprogramok kidolgozása. Más példa: 44/2009. (III. 4.) Korm. rendelet a Magyar Köztársaság Kormánya és a Szlovák Köztársaság Kormánya között a nemzeti kisebbségek kölcsönös oktatási és kulturális támogatásáról szóló megállapodás kihirdetéséről 6. cikk Jelen Megállapodás végrehajtását a Magyar-Szlovák Kisebbségi Vegyes Bizottság évente, a Felek belső jogrendjével összhangban áttekinti. 
15 Pl. a Kormány a 319/2011. (IX. 20.) Korm. határozatban – a Magyar-Szlovák Kisebbségi Vegyes Bizottság X. ülésén elfogadott ajánlások alapján – pénzügyi támogatást ígért a Ludové Noviny internetes változata (www.luno.hu) számára.
16 Njt. 2. § 1. a) Nemzetiségi közügy: az e törvényben biztosított egyéni és közösségi jogok érvényesülése, a nemzetiséghez tartozók érdekeinek kifejezésre juttatása – különösen az anyanyelv ápolása, őrzése és gyarapítása, továbbá a nemzetiségek kulturális autonómiájának a nemzetiségi önkormányzatok által történő megvalósítása és megőrzése – érdekében a nemzetiséghez tartozók meghatározott közszolgáltatásokkal való ellátásával, ezen ügyek önálló vitelével és az ehhez szükséges szervezeti, személyi és anyagi feltételek megteremtésével összefüggő ügy.
17 Njt. 168. § (1) d) Az állam a nemzetiség közügyek ellátásához a költségvetési törvényben támogatást nyújt a nemzetiségek önazonosságának megőrzéséhez, hagyományai gondozásához, átörökítéséhez, az anyanyelv ápolásához, fejlesztéséhez, szellemi és tárgyi emlékeik fennmaradásához.
18 Njt. 12. § (1) a) A nemzetiséghez tartozó személynek joga van: anyanyelvének szabad használatához szóban és írásban
19 Njt. 12. § (1) b) A nemzetiséghez tartozó személynek joga van: megtanulni anyanyelvét, részt venni anyanyelvű köznevelésben, oktatásban és művelődésben.
20 Kotv. 7. § (1) A köznevelési rendszer intézményei: a) óvoda, b) általános iskola, c) gimnázium, d) szakközépiskola (a továbbiakban a c)-d) pont alattiak együtt: középiskola), e) szakiskola (a továbbiakban a d)-e) pont alattiak együtt: szakképző iskola; a továbbiakban a c)-e) pont alattiak együtt: középfokú iskola), f) alapfokú művészeti iskola (a továbbiakban a b)-f) pont alattiak együtt: iskola), g) gyógypedagógiai, konduktív pedagógiai nevelési-oktatási intézmény, h) kollégium (a továbbiakban: az a)-h) pont alattiak együtt: nevelési-oktatási intézmény), i) j) pedagógiai-szakmai szolgáltatást nyújtó intézmény (a továbbiakban: az a)-j) pont alattiak együtt: köznevelési intézmény).
21 Njt. 161. § A 163. § szerinti nemzetiségi anyanyelvű vagy anyanyelvi oktatás többletköltségét – törvényben meghatározott módon – az állam viseli.
22 Njt. 12. § (1) c) A nemzetiséghez tartozó személynek joga van: az oktatási esélyegyenlőséghez és a kulturális szolgáltatásokhoz, amelyet az állam hatékony intézkedésekkel elősegíteni köteles
23 Njt. 163. § (2) A nemzetiségek anyanyelvű és anyanyelvi oktatásához az anyanyelvű pedagógusok képzésének, továbbképzésének biztosítása állami feladat. (3) Az állam nemzetközi egyezmények révén is gondoskodik arról, hogy a nemzetiséghez tartozók a nemzetiségek nyelvén oktató, kultúrájukat ápoló külföldi intézményekben vegyenek részt teljes, rész-, illetve tovább- és tudományos képzésben. (4) A (2) bekezdésben foglaltak teljesítése céljából az állam támogatja a nemzetiségek anya-, illetve nyelvországából érkező oktatók magyarországi vendégtanári alkalmazását. (5) A nemzetiséghez tartozó által az anyaországban szerzett egyetemi vagy főiskolai oklevél, továbbá az iskolai végzettséget vagy szakképzettséget tanúsító bizonyítvány nemzetközi szerződésben, illetve jogszabályban meghatározottak szerint a Magyarországon szerzett megfelelő oklevéllel, bizonyítvánnyal egyenértékű.
24 A cigány nyelvek (romani és beás) is ebbe a sorba tartoznak, de cigány nemzetiségi területen folyik tanár-, tanító-, és óvónőképzés, illetve e nyelvekből államilag elismert nyelvvizsga is szerezhető.