Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3746/2012. számú ügyben
[Kapcsolódó ügy: AJB-6753/2012]

Előadó: dr. Dezső Adrienn
Az eljárás megindítása
A Magyar Autóklub beadvánnyal fordult hozzám. Panaszában előadta, hogy a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 32/B §-a és a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 24/B §-a sérti a tulajdonhoz való jogot és nem felel meg a jogbiztonság követelményének. 
A Magyar Biztosítók Szövetsége is jelezte aggályait a Gfbt. 32/B § rendelkezéseivel kapcsolatosan. 
A panasz alapján felmerült az Alaptörvényben nevesített jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz, valamint a tulajdonhoz való jog sérelmének, illetve közvetlen veszélyének a gyanúja. Erre tekintettel az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek 
–	 a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk) (1) „Magyarország független, demokratikus jogállam.”
–	tulajdonhoz való jog (Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabály 
–	a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény (Gfbt.)
–	a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (továbbiakban: Kkt.) 

A megállapított tényállás
A Magyar Autóklub álláspontja szerint a rendelkezés indokolatlan korlátot állít fel, nevezetesen azt, ha a biztosító megítélése szerint a balesettel érintett gépjárművének egyes elemei, így kizárólag annak kormányműve, futóműve, karosszériája, vagy alváza olyan sérülést szenved, mely alapján a forgalomban való további részvétele közlekedésbiztonsági szempontból alkalmatlan, úgy a kár helyreállításához szükséges teljes költséget a biztosító csak jogszabályban meghatározott feltétel teljesítése esetén térítheti meg. Így akkor, ha a károsult újabb anyagi és időráfordítás eredményeként a gépjárművét műszaki vizsgálat alá vonja az illetékes közlekedési hatóságnál, és onnan vagy igazolást szerez be arról, hogy a gépkocsi közlekedésbiztonsági szempontból alkalmas a közúti forgalomban való részvételre, vagy a gépkocsit ideiglenesen kivonták a forgalomból. A beadványozó megítélése szerint a fenti rendelkezések sértik a jogbiztonság, a jogállamiság és a gazdasági verseny szabadságát deklaráló alkotmányos rendelkezéséket azért, mert 
-	egyrészt a biztosítási piacon profitérdekelt piaci szereplő biztosítót ruházza fel a jogszabály a sérült gépkocsi előzetes közlekedésbiztonsági alkalmasságának megállapítására,
-	másrészt a gépjármű műszaki vizsgálatának elmaradása esetén a biztosító nem téríti meg a károsult kárát.
A Magyar Biztosítók Szövetségének álláspontja szerint a Gfbt. 32/B § mindegyik rendelkezése a polgári jogi kártérítést a sérült gépjármű tulajdonosának alkotmányos jogát sértő diszkriminatív módon korlátozza, nehezíti és ezzel végső soron gátolja a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás reparatív funkciójának betöltését is.

A hatáskör tekintetében
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint „Az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [18. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv [18. § (12) bek.] tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.”
Az Ajbt. 18. § (2) bekezdés f) pontja szerint közszolgáltatónak minősül a jogszabályban előírt, kötelezően igénybeveendő szolgáltatást nyújtó szervezet.
A Gfbt. 4. §-a szerint minden magyarországi telephelyű gépjármű üzemben tartója köteles a törvény szerinti biztosítóval a gépjármű üzemeltetése során okozott károk fedezetére, a törvényben meghatározott feltételek szerinti biztosítási szerződést kötni, és azt díjfizetéssel hatályban tartani. A biztosítási kötelezettség, ha jogszabály másként nem rendelkezik, a mindenkori üzemben tartót a gépjármű hatósági engedéllyel és jelzéssel való ellátásának időpontjától – a szünetelés kivételével – a gépjármű forgalomból történő kivonásáig, illetve a külön jogszabályban meghatározott forgalomba helyezésre nem kötelezett gépjármű esetében a forgalomban történő részvétel kezdetétől a részvétel végleges megszüntetéséig terheli. A törvény 5. §-a szerint a biztosító a magyarországi telephelyű gépjármű üzemben tartójának, valamint azon gépjármű tulajdonosának, melynek rendeltetés helye szerinti tagállama a Magyar Köztársaság, a törvényben meghatározott feltételek szerinti biztosítási szerződés megkötésére vonatkozó – a biztosító díjtarifájának megfelelő – ajánlatát a törvényben meghatározott összeghatárok szerint köteles elfogadni.
Minderre tekintettel megállapítottam, hogy a kötelező gépjármű felelősségbiztosítási tevékenységet folytató biztosítók közszolgáltatást nyújtó szervek, amelyek tevékenységének vizsgálatára hatásköröm kiterjed.

Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében 
Az Alkotmánybíróság a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában kifejtette, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák1.
Ugyancsak megállapította, hogy a „jogállamiság elve a konkrét alkotmányos szabályokhoz képest nem kisegítő, másodlagos szabály, s nem pusztán deklaráció, hanem önálló alkotmányjogi norma, aminek sérelme önmagában is megalapozza valamely jogszabály alkotmányellenességét”.2 Az Alkotmánybíróság 8/2003. (III. 14.) AB határozatában megfogalmazta: „Az Alkotmánybíróság alkotmányos követelményként megállapítja, hogy jogalkotásra csak a jogbiztonság alkotmányos elvének megfelelően kerülhet sor.”
Elvi éllel mutatott rá arra is, hogy a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon.3
Az Alkotmánybíróság a tulajdonhoz való jog korlátozásának megítélésére a közérdekűségi tesztet alkalmazza. A korlátozásánál az alkotmányossági vizsgálat egyik szempontja a másik alapvető jog, alkotmányos érték vagy cél érvényesülésének szükségessége, vagy a közérdek miatt fennálló szükségesség. A közérdek alapján történő tulajdonkorlátozásnál az Alkotmánybíróság nem tekinti elégséges alapnak, hogy a jogszabály általánosságban hivatkozik a korlátozást szükségessé tevő közérdekre, szabad hatósági mérlegelési jogkörben hagyva annak meghatározását, konkrétan milyen tulajdoni tárgyakra kell a korlátozást alkalmazni. A közérdeket jogszabályban úgy kell meghatározni, hogy konkrét ügyben a közérdekből történő korlátozás szükségességét bíróság ellenőrizhesse. A vizsgálat másik szempontja itt is az arányosság: a korlátozással elérni kívánt cél fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjog-sérelem súlyának összhangban kell állnia.4
A kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 32/B. § rendelkezése szerint ha a biztosító úgy ítéli meg, hogy a közlekedési balesettel érintett gépjármű kormányműve, futóműve, illetve karosszériája (alváza) olyan károsodást szenvedett, amely miatt a közúti forgalomban való további részvételre közlekedésbiztonsági szempontból alkalmatlannak tekinthető és a helyreállítás – a jogosult erre irányult nyilatkozata alapján – nem történik meg, a kárfelvételi eljárás befejezésétől számított tíz napon belül – az alkalmatlanság okának feltüntetésével – értesíti a közlekedési hatóságot, kivéve, ha a károsult a hulladékká vált gépjárművekről szóló jogszabály hatálya alá tartozó gépjármű esetén annak bontási átvételi igazolását a biztosítónak bemutatja. A gépjárműben keletkezett károsodás esetén a biztosító a kár helyreállításához szükséges teljes költséget biztosítási szolgáltatása keretében csak akkor térítheti meg a károsultnak, ha a közlekedési hatóság a gépjármű műszaki vizsgálata eredményeként arról tájékoztatja a biztosítót, hogy a gépjármű a közúti forgalomban való részvételre közlekedésbiztonsági szempontból alkalmas, vagy a gépjárművet közlekedésbiztonsági szempontból műszakilag alkalmatlannak minősíti, és ennek alapján a gépjárművet a jegyző – a külön jogszabályban meghatározottak szerint – ideiglenesen kivonta a forgalomból. Ha a közlekedési hatóság a gépjármű műszaki vizsgálata eredményeként a hulladékká vált gépjárművekről szóló jogszabály hatálya alá tartozó gépjárművet közlekedésbiztonsági szempontból véglegesen alkalmatlannak minősítette, akkor nem szükséges a gépjármű ideiglenes. A Gfbt. 32/B. § (5) bekezdése szerint a károsult részére a biztosító nem fizetheti ki a Gfbt. 32/A. § (1) bekezdése szerint kalkulált nettó összeget, illetve az értékcsökkenés összegét, ha a közlekedési hatóság arról tájékoztatja, hogy az üzemben tartó az elrendelt műszaki vizsgálatra a gépjárművet nem mutatta be, és a műszaki vizsgálatára más módon sem került sor. A fent említett rendelkezések nem érintik azt a lehetőséget, hogy a biztosító a Gfbt. 32/A. § (1) bekezdés szerint előzetesen kalkulált nettó összeg, illetve értékcsökkenés 60%-ának megfelelő összegű szolgáltatási előleget nyújtson. A rendelkezéseket nem kell alkalmazni, ha a kárt szenvedett gépjármű telephely szerinti országa nem Magyarország. 
A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 24/B. § (1) bekezdése is tartalmaz rendelkezéseket arról, hogy ha a biztosító a kárfelvételi eljárásban úgy ítéli meg, hogy a közlekedési balesettel érintett gépjármű a közúti forgalomban történő részvételre közlekedésbiztonsági szempontból alkalmatlannak tekintendő, a biztosító a közlekedési hatóságot erről értesíti, a hatóság az értesítés kézhezvételét követő tíz napon belül pedig a gépjármű műszaki vizsgálatát elrendeli. Ha a közlekedési hatóság ezen vizsgálat alapján azt állapítja meg, hogy a gépjármű a közúti forgalomban való részvételre műszakilag alkalmas, erről értesíti a biztosítót, alkalmatlanság esetén a közlekedési hatóság a jármű forgalomban tartását megtiltja és értesíti a biztosítót. Ha az üzemben tartó a vizsgálatra a gépjárművet nem mutatta be, a közlekedési hatóság erről a tényről értesíti a biztosítót, valamint a közlekedési igazgatási hatóságot. A biztosító által kezdeményezett műszaki vizsgálat díjának megfizetése a gépjármű tulajdonosát vagy üzembentartóját terheli.

A Gfbt. 32/B § (1) bekezdése és a jogbiztonság követelménye
A Gfbt. 32/B (1) bekezdése szerint ha a biztosító úgy ítéli meg, hogy a közlekedési balesettel érintett gépjármű kormányműve, futóműve, illetve karosszériája (alváza) olyan károsodást szenvedett, amely miatt a közúti forgalomban való további részvételre közlekedésbiztonsági szempontból alkalmatlannak tekinthető és a helyreállítás nem történik meg, a kárfelvételi eljárás befejezésétől számított tíz napon belül értesíti a közlekedési hatóságot, kivéve, ha a károsult a hulladékká vált gépjárművekről szóló jogszabály hatálya alá tartozó gépjármű esetén annak bontási átvételi igazolását a biztosítónak bemutatja. A Kkt. 24/B (1) bekezdése szerint, ha a biztosító a közlekedési hatóságot értesíti, a hatóság az értesítés kézhezvételét követő tíz napon belül pedig a gépjármű műszaki vizsgálatát elrendeli. 
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (továbbiakban Ket.) 12. § (2) bekezdése szerint közigazgatási hatósági ügy többek között minden olyan ügy, amelyben a közigazgatási hatóság az ügyfelet érintő jogot vagy kötelességet állapít meg. Álláspontom szerint azzal, hogy a biztosító értesítése folytán a közlekedési hatóság köteles a műszaki vizsgálatot elvégezni, és az ügyfél, ha nem viszi el a járművét a vizsgálatra, nem kaphatja meg a kártérítés összegét, a biztosítótársaság kvázi hatósági feladatot lát el. Hatósági ügy intézésre a Ket. 12. § (3) bekezdésében felsorolt szervek jogosultak, illetve törvény vagy kormányrendelet által közigazgatási hatósági jogkör gyakorlására feljogosított egyéb szervezet, köztestület vagy személy. Megítélésem szerint ugyanakkor a biztosító nem minősül közigazgatási hatósági jogkör gyakorlására feljogosított szervezetnek. Jelezni szeretném, hogy a gépjármű helyreállítása a káresetek döntő többségében nem történik meg a kárfelvételi eljárás befejezésétől számított tíz napon belül, így szinte teljes egészen a biztosító döntésére van bízva, hogy mely esetekben utalja a gépjárművet műszaki vizsgálatra. 
Egyetértek azzal a jogalkotói törekvéssel, hogy a közutakon csak olyan járművek közlekedjenek, amelyek megfelelnek a mindenkori közlekedésbiztonsági követelményeknek. aggályos és bizonytalan kárrendezési gyakorlatot eredményez, hogy a gépjármű előzetes közlekedésbiztonsági szempontú megítélése annak a biztosítónak a joga, akinek az érdeke, hogy a lehető legkisebb összegű kártérítési összeget térítse meg a károsultnak. Jelezni szeretném azt is, hogy megítélésem szerint a jelenlegi szabályozás nem alkalmas a fenti jogalkotói törekvés elérésére, ugyanis a biztosítónak nem kötelező jeleznie a közlekedési hatóság felé a károsodást, még akkor sem, ha valóban nem felel meg a közlekedésbiztonsági követelményeknek, ugyanakkor alkalmas arra, hogy a biztosító alkupozícióját erősítse. Álláspontom szerint a biztosító társaság fenti jogköre érdekellentétet eredményez a társaság és a károsult között és sérti a jogbiztonságot azzal, hogy a közlekedési hatóságot műszaki vizsgálatra utasítja. 
A fentiekre tekintettel álláspontom szerint a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 32/B. § (1) bekezdése és a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény 24/B (1) bekezdése azzal, hogy a biztosító mintegy hatósági jogkörben eljárva a közlekedési hatóságot eljárás lefolytatására kötelezheti, sérti a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményét.

A Gfbt. 32/B § (5) bekezdése és a tulajdonhoz való jog
Az Alkotmánybíróság a 64/1993. (XII. 22.) Ab határozatában rögzítette, hogy az alkotmányjogi tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a polgári jogi fogalmakat, a polgári jogi tulajdonjog részjogosítványai nem azonosíthatóak a tulajdonhoz való jog alkotmányi védelmet élvező lényeges tartalmával. A Testület a tulajdonjogot, mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az alapvető jog korlátozása akkor tekinthető alkotmányosnak, ha a korlátozást törvény mondja ki, a korlátozás szükséges és az elérendő célhoz viszonyítva arányos.5 A tulajdonhoz való jog korlátozásánál az alkotmányossági vizsgálat egyik szempontja a másik alapvető jog, alkotmányos érték vagy cél érvényesülésének szükségessége, vagy a közérdek miatt fennálló szükségesség. A közérdek alapján történő tulajdonkorlátozásnál az Alkotmánybíróság nem tekinti elégséges alapnak, hogy a jogszabály általánosságban hivatkozik a korlátozást szükségessé tevő közérdekre, szabad hatósági mérlegelési jogkörben hagyva annak meghatározását, konkrétan milyen tulajdoni tárgyakra kell a korlátozást alkalmazni. A közérdeket jogszabályban úgy kell meghatározni, hogy konkrét ügyben a közérdekből történő korlátozás szükségességét bíróság ellenőrizhesse. A vizsgálat másik szempontja itt is az arányosság: a korlátozással elérni kívánt cél fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjog-sérelem súlyának összhangban kell állnia6.
A kártérítési jogviszonyban a jog a károsultat – elvileg – bármely károkozóval szemben oltalmazza és a reparációt a károkozó tulajdonának terhére oldja meg. Az Alaptörvény szerinti alapjogi tulajdonvédelem mindenki, vagyis a károsult és a korokozó tulajdonára is vonatkozik. A jognak tehát egy olyan kárelosztási (kártelepítési) mechanizmust kell működtetnie, amelyben mind a károsult, mind a károkozó alkotmányos tulajdonvédelme is megfelelően igazolható. Ennek a kárelosztási – ellensúlyozó – rendszernek a szempontjait a törvényhozó – a minden tulajdonosra egyaránt kiterjedő alkotmányos tulajdonvédelem keretei között – általában szabadon mérlegelheti. Az Alaptörvény tulajdonvédelmi szabályai a károsulti és károkozói pozíciókat egyensúlyozó kárelosztási rendszert csak annyiban határozzák meg, hogy a törvényhozónak a rendszer kialakítása során mindkét pozíciót körültekintően és a tulajdonvédelem szempontjából egyenlő súllyal kell mérlegelnie, vagyis figyelemmel kell lennie arra, hogy az alkotmányos tulajdonvédelem mindkét pozícióra egyaránt vonatkozik7.
A Gfbt. 32/B § (5) bekezdése szerint a biztosító nem fizeti ki a kár helyreállításhoz szükséges összeget, illetve az értékcsökkenés összegét, ha a károsult a Gfbt. 32/B § (1) bekezdése alapján elrendelt műszaki vizsgálatára a járművet nem mutatta be és a vizsgálatra más módon sem került sor. 
A polgári jog szabályai a teljes kártérítés elve, vagyis a kárért felelős személy köteles az eredeti állapotot helyreállítani, ha pedig ez nem lehetséges vagy ezt a károsult alapos okból nem kívánja, köteles a károsult vagyoni és nem vagyoni kárát megtéríteni. Álláspontom szerint a Gfbt. fent hivatkozott rendelkezése egy olyan feltételhez köti a kártérítési összeg kifizetését, amely nem indokolt. A biztosító ugyanis a kárfelvételi eljárásában felméri a gépjármű állapotát, megállapítja, hogy a közlekedési balesettel érintett jármű pontosan milyen károsodást szenvedett. A Gfbt. 32. § (1) bekezdése szerint is a biztosító a kártérítési követelések jogosságát a biztosított felelősségre vonatkozó nyilatkozatában foglaltak és a rendelkezésre álló tények és adatok összevetése alapján, a biztosított kártérítési felelősségéhez mérten maga köteles megállapítani, tehát a biztosítótársaság a közlekedési hatóság által elvégzett műszaki vizsgálat eredménytől függetlenül köteles a kárfelmérésre. A jogszabályhely által kialakított kárrendezési mechanizmus álláspontom szerint sem károsultnak, sem a károkozónak nem nyújt megfelelő alkotmányos tulajdonvédelmet. A kártérítési összeg kifizetésének megtagadásával szemben nem áll másik alapjog, szabadság, alkotmányos érték vagy közérdek. Megjegyzem, hogy ha még állna is, nem vagyok meggyőződve arról, hogy annak védelme más módon nem érhető el, a korlátozás az elérni kívánt cél fontosságával és a tulajdonhoz való jog sérelmének súlya megfelelő arányban lenne egymással. A károsult ugyanis egy olyan feltétel nem teljesítése miatt nem juthat hozzá a kártérítéshez, amely nélkül is meg lehet állapítani a keletkezett kár mértékét, és a károsulton kívül a károkozó tulajdonhoz való joga is sérülhet. A gépjármű üzemeltetésével okozott kár megtérítésre a károkozó a Ptk. 339 § (1) bekezdése illetve a 345. § (1) bekezdése alapján köteles. A Ptk. fent hivatkozott szabályai szerinti kár megtérítéséért ténylegesen felelős károkozó személyen túl a Gfbt. 27. §-a és 28. § (1) bekezdése szerint az üzembentartó Gfbt. szerinti felelősségbiztosítóját is a kár megtérítéséért felelős személlyé teszi8. A Legfelsőbb Bíróság az 1032/2004. számú elvi határozatában rögzítette, hogy mind az üzembentartónak mind annak felelősségbiztosítójának kötelessége a károsult kárának megtérítése. „A kötelezettek egyetemlegességének alapja nem csak a közös károkozás lehet. A kötelezettek ilyen jogi kapcsolata minden esetben létrejön, ha valamely szolgáltatással akár azonos, akár különböző jogcímeken úgy tartoznak többen, hogy bármelyikük teljesítésével a kötelem valamennyiükkel szemben megszűnik.” A fentiekből látható hogy a károsult nem csak a biztosítóval, hanem a károkozóval szemben is érvényesítheti igényét. Ugyanakkor a károkozó maga a Ptk. alapján a teljes kár megtérítése köteles, függetlenül attól, hogy a károsult eleget tett-e a Gfbt. 32/B § (1) bekezdésében előírt műszaki vizsgálatnak. Tehát ha a biztosító megtagadja a kártérítés kifizetését a Gfbt. 32/B § (5) bekezdése alapján, az nem zárja ki, hogy a károsult peres eljárás keretében közvetlenül vele szemben érvényesítse igényét. Ez a szabályozás azonban az egyetemleges kötelezettek kötelezettségét megállapító egyensúlyi helyzet felbomlását eredményezi. A károkozó helyébe lépő felelősségbiztosító helytállási kötelezettségét tehát mind a károsult mind a károkozó hátránya korlátozza a fenti jogszabályhely. A károkozó pedig éppen azért köt felelősségbiztosítási szerződést a biztosítóval, hogy mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős.
A fentiekre tekintettel kialakított álláspontom szerint a kötelező gépjármű-felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 32/B. § (5) bekezdése, mely szerint a biztosító nem fizetheti ki a károsult részére a kártérítés összegét, ha a járművét az elrendelt műszaki vizsgálatra nem mutatja be, a tulajdonhoz való joggal összefüggésben visszásságot okoz.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkezése lehetőségének megelőzése érdekében, az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a nemzeti fejlesztési minisztert, hogy 
−	kezdeményezze a Gfbt. olyan tartalmú módosítását, amely biztosítja, mind a károsult, mind a károkozó tulajdonhoz való jogának érvényesülését, és nem teszi a kártérítési összeg kifizetését attól függővé, hogy a károsult a gépjárművével megjelent-e a biztosító által kért műszaki vizsgálaton;
−	kezdeményezze a Kkt. módosítását annak érdekében, hogy a közlekedési hatóságot ne terheli eljárási kötelezettség a hatósági eljárás lefolytatására a biztosító értesítését követően. 

Budapest, 2012. október 

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 9/1992. (I. 30.) AB határozat
2 11/1992. (III. 5.) AB határozat
3 26/1992. (IV. 30.) AB határozat
4 Vö. 17/2008. (III. 12.) AB határozat
5 20/1990. (X. 4.) AB határozat
6 17/2008. (III. 12.) AB határozat
7 800/B/1993. AB határozat 
8 A Gfbt. 27. § szerint a biztosító, a Kártalanítási Számla kezelője, a Nemzeti Iroda, a kárrendezési megbízott, valamint a Kártalanítási Szervezet a gépjármű üzemeltetése során okozott kárt az e törvényben foglaltak szerint megtéríti. A 28. § (1) bekezdés alapján a károsult kártérítési igényét e törvény alapján, a biztosítási szerződés keretei között a károkozó gépjármű üzemben tartójának biztosítójával szemben közvetlenül, illetve az e törvényben meghatározott esetekben a Kártalanítási Számla kezelőjével szemben jogosult érvényesíteni.