Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3615/2012 számú ügyben

Előadó: dr. Seres Péter
dr. Dóczé Nikolett
Az eljárás megindulása

2012-ben indítottam útjára az ügyvédség helyzete, az ügyvédek és hozzájuk fordulók jogainak védelme címet viselő projektemet. Az átfogó ombudsmani vizsgálódás középpontjában az ügyvédek és a hozzájuk forduló ügyfelek jogainak érvényesülése, az ügyvédi kamarák gyakorlata és a kapcsolódó szabályozás alkotmányossági monitoringja áll.
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18. § (1) bekezdés d) pontja és (4) bekezdése alapján a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében a hivatalból indított eljárás kitér az állampolgárok nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására, illetve az alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára, valamint az illetékes minisztériumnál jogszabály-módosítás kezdeményezésére.
Ugyanakkor az átfogó vizsgálaton belül jelentős hangsúlyt kap az állampolgárok jogi képviselete zavartalan biztosításának szükségessége. Ezért különös figyelmet igényel az ügyvédi eskü szövegének 2012-ben történt módosítása, amely a projekt indítását követően kapott közfigyelmet.
Mindezekre tekintettel is kiemelkedő fontosságú az ügyvédek félelem- és befolyásmentes működése, valamint az eljárási jogi eszközök egyenlősége, ezért a fenti szabályozással kapcsolatosan felmerül a jogállamiság elvével és a jogbiztonság követelményével [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés], valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény XXIV. cikk) érvényesülésével összefüggő visszásság gyanúja.

Az érintett alkotmányos jogok
·	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény, Szabadság és felelősség, XXIV. cikk): „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.”

A megállapított tényállás
Az egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvény 326.§ (2) bekezdése módosította az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban Üt.) ügyvédi esküre vonatkozó 16.§ (2) bekezdését, továbbá kiegészítette a (2a) bekezdéssel. A 2011. december 31. napjáig a hatályos szöveg az alábbi volt: 
16.§ (2) Az eskü szövege a következő:
„Én, ... esküszöm, hogy ügyvédi hivatásomat az ügyfelem érdekében, a Magyar Köztársaság Alkotmánya és jogszabályai szerint lelkiismeretesen gyakorlom, és az ennek során tudomásomra jutott titkot megőrzöm. (Az eskütevő meggyőződése szerint) Isten engem úgy segéljen.”
A jogalkotó a következők szerint módosította a jogszabályt: 
16. § (2) Az eskü szövege az egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról szóló törvényben foglalt eskü szövegéből és az annak zárómondatát megelőző következő szövegből áll: „Hivatásom gyakorlása során szakmai kötelességeimet lelkiismeretesen és a legjobb tudásom szerint, ügyfelem érdekében eljárva teljesítem.”
(2a) „Az egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról szóló törvényben foglalt eskü szövegében szereplő tisztség megnevezése az eskü tétele során az esküt tevő személyétől függően: ügyvéd, ügyvédjelölt.”
A módosított bekezdésben hivatkozott, az egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról szóló 2008. évi XXVII. törvény mellékeltében foglaltak szerint a közjogi tisztségviselő esküjének szövege: 
„Én, (az eskütevő neve) fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; (a tisztség megnevezése) tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. (Az eskütevő meggyőződése szerint) Isten engem úgy segéljen!”
A fentiek alapján a jelenlegi ügyvédi eskü szövege a következő:
„Én, (az eskütevő neve) fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; ügyvédi/ügyvédjelölti tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. Hivatásom gyakorlása során szakmai kötelességeimet lelkiismeretesen és a legjobb tudásom szerint, ügyfelem érdekében eljárva teljesítem. (Az eskütevő meggyőződése szerint) Isten engem úgy segéljen!”

Hatáskör
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalbóli vizsgálat elrendelésének fenti feltételei fennállnak, tekintettel arra is, hogy – a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium (KIM) idei tájékoztatása szerint – az egy évben keletkező ügyvédi eljárást lehetővé tevő ügyek száma mintegy 15 millió.
Az Ajbt. 37. §-a alapján, ha az alapvető jogok biztosa álláspontja szerint a visszásság valamely jogszabály nem egyértelmű vagy nem megfelelő rendelkezésére vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra jogosult szervnél jogszabály módosítását.

Az ügyvédi eskütétel magyar hagyományai 
Kutatások szerint Magyarországon körülbelül a XV. század végétől voltak olyan személyek, akik már rendszeresen látták el mások jogi képviseletét. [Korsósné Delacasse Krisztina: Az ügyvédi autonómiák létrejötte és működésük megkezdése Magyarországon a polgári korszakban] Ezzel összefüggésben lassan megjelentek bizonyos szakmai és erkölcsi jellegű elvárások is a jogi képviseletet ellátókkal szemben. A XV–XVI. századi dekrétumok szövegéből is kiderül, hogy próbálták megakadályozni a prókátorok erkölcsileg vitatható magatartásait. Az 1567:27. törvénycikk – amely kifogásolja, hogy az ügyvédek „néha az ellenféllel is titkon összejátszanak” –, úgy lépett fel a visszásságok ellen, hogy elrendelte: „mindenféle csalások megelőzése céljából […] az ügyvédek mind a vármegyei törvényszéken, mind a rendes bírák előtt a hiábavaló és üres kifogásokat […] mellőzzék, és tegyenek esküt, amelyet patvarkodási eskünek neveznek”. Patvarkodási esküre korábban már más értelemben kötelezték a felet, ennek kötelezettségét terjesztette ki megfelelően a törvénycikk a képviselőre is.
Az ügyvédnek arra kellett esküt tennie, hogy tudva igaztalan ügyet el nem vállal, az ellenféllel össze nem játszik, valamint az ország törvényeinek és szokásainak megfelelően jár el. Ez az eskütételi kötelezettség már annak az első jele, hogy az ügyvédekre vonatkozó morális elvárások konkrétan megfogalmazást nyertek, és ezek betartását esküvel is vállalni kellett.
Ezt a szabályt ugyan hét év elteltével eltörölték, de ez nem jelentette azt, hogy a sajátos erkölcsi elvárások ne álltak volna fenn ezután is. A XVII. század végén szűkítették jelentősen azon személyek körét, akik prókátorok lehettek. I. Lipót 1694-ben kiadta az első magyarországi ügyvédi rendtartásnak tekinthető jogszabályt Statutum Per Advocatos Causarum, seu Procuratores Regni Observandum címmel. Ez a statutum részletesen szabályozta az ügyvédi tevékenységet, és a velük szemben támasztott követelményeket. Ekkorra már létezett egy olyan személyi kör, amely a felek jogi képviseletét hivatásszerűen látta el. Maga a statutum úgy említi az ügyvédeket, mint „tiszteletreméltó, jogi tanácsot adó testület”. A perbeli képviselet szempontjából azért lényeges ez a jogszabály, mert az ügyvédkedést – amellett, hogy részletes szabályokat állapított meg az általuk követendő és tanúsítható magatartásokra – immár ténylegesen egy meghatározott személyi kör kezébe tette le. Bevezette a kötelező ügyvédi esküt, melynek letétele nélkül az ország bíróságai előtt egyetlen prókátor sem léphetett fel képviselőként. A rendtartás pontosan meghatározta az eskü szövegét, mely szerint az ügyvéd többek között rosszhiszeműen jogtalan ügyet el nem vállal, a per elhúzására nem törekszik, az ügyben megismert titkot megtartja, az ellenféllel ügyfele kárára egyezséget nem köt, a bírákkal szemben tiszteletet tanúsít, a pert ok nélkül el nem hagyja és általában is minden jogsértéstől tartózkodik. Az eskü megtörténtéről oklevelet állított ki az illetékes hatóság, és ezt követően a bíróság előtt a prókátornak az ún. ügyvédvalló levél mellett minden egyes esetben ezt is be kellett mutatnia.
Az ügyvédi eskü szövege kimondottan erkölcsi jellegű kötelezettségeket tartalmazott és alapvető követelménye volt az ügyvédi foglalkozás folytatásának.

Az ügyvédi eskü szövegével kapcsolatos megállapítások
1. Közjogi tisztségviselő-e az ügyvéd?
A módosított Üt. szerint, az ügyvédi eskü az egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról szóló törvényben foglalt eskü szövegéből és az annak zárómondatát megelőző következő szövegből áll: „Hivatásom gyakorlása során szakmai kötelességeimet lelkiismeretesen és a legjobb tudásom szerint, ügyfelem érdekében eljárva teljesítem.”
A módosított bekezdésben hivatkozott, az egyes közjogi tisztségviselők esküjéről és fogadalmáról szóló 2008. évi XXVII. törvény mellékeltében foglaltak szerint közjogi tisztségviselő az Országgyűlés tisztségviselője, valamint az országgyűlési bizottság tagja és tisztségviselője kivételével az Országgyűlés által megválasztott személy, aki megválasztását követően az Országgyűlés előtt a törvény melléklete szerinti szöveggel esküt tesz.
Az Alkotmánybíróság ezzel szemben kifejtette, [22/1994. (IV. 16.) AB határozat] az ügyvédi hivatás megkülönböztető jegye az, hogy olyan szellemi szabadfoglalkozású tevékenység, amely garanciális okokból hangsúlyozottan magántevékenységként különül el a közhatalomtól. Az alkotmányos jogbiztonság szükségessé teszi és indokolja, hogy a szervezett közhatalommal szemben fellépő jogvédő, jogképviselő magántevékenység intézményes tekintélyt, intézményes jogvédelmet kapjon, és így mindenki által elfogadott ellensúlyt biztosítson.
Ezt támasztja, alá az Üt. 1. §-a is, amely kimondja, hogy az ügyvéd a hivatásának gyakorlásával – törvényes eszközökkel és módon – megbízója jogainak érvényesítését és kötelezettségeinek teljesítését segíti elő.
Az ügyvéd tehát mások jogi ügyeinek hivatásos vitelére jogtudományi képzettsége, feltételezett megbízhatósága, ezzel összefüggően titoktartási kötelezettsége, valamint az államhatalomtól való függetlensége alapján jogosult. [Walter Schuppich: A bűnügyi védelem kérdéseiről. Magyar Jog, 1980/10.] A közjogi tisztségviselő és a magánszférában dolgozó ügyvédek bármilyen jellegű összemosása kifogásolható jogalkotási irányt jelent. Annak látszatát kelteni, hogy az ügyvédség részét képezi a köztisztviselői karnak, nyilvánvalóan csökkentheti a képviselt személy bizalmát az eljáró képviselőjében, hiszen az ügyfélnek gyakran épp a közjogi tisztségviselőt alkalmazó állammal szemben áll fenn jogvitája.

2. Kinek az érdekében jár el az ügyvéd?
Az eskü új szövege alapján az ügyvéd egyszerre köteles tisztségét – valójában hivatását – „a magyar nemzet javára” és az ügyfél érdekében gyakorolni.
A magyar nemzet fogalmának definíciója a történelem során többször változott. A nemzet jelenlegi általánosan elfogadható jellemzője, hogy tagjai azonos vagy legalább közel azonos nyelvet beszélnek, közös történelmük és saját kultúrájuk van.
A köztisztséget viselők esküje esetében a nemzeti, közösségi érdek megjelenítése világos és érthető, feladatuk ellátása során a nemzeti érdekekhez képest az egyéni érdekeket háttérbe szorítva kell eljárniuk. A magántevékenység, a magánfelek jogi képviselete tekintetében azonban a (nemzeti) közösségre való hivatkozás, az érdekközösség megjelenítése fogalmilag kizárt. Azaz a „javára” kitételt illetően a magyar nemzet nem tekinthető egységes egésznek, hiszen adott esetben a magánfelet a nemzet többi tagjából álló közösséggel szemben kell képviselni. Fontos kiemelni, hogy a közösség bármely tagja kerülhet abba a helyzetbe, hogy a közösség többi tagjával szemben kell – jogi képviselője által – védelmeznie saját jogait.
A közösség – a magyar nemzet – érdekét a többség által megválasztott politikai hatalom képviseli. A magyar nemzet tagjai a megválasztott képviselőkön keresztül érvényesíthetik érdekeiket az Országgyűlésben. Az Országgyűlés pedig az általa megalkotott jogszabályok végrehajtását a kormányra bízza. A végrehajtó hatalom az adófizetők pénzéből fenntartott intézmények által biztosítja a nemzeti érdeket, így a köztisztség viselője esetében az eskü szövege megalapozottan tartalmazza a „magyar nemzet javára” kitételt.
Fogalmi különbség van azonban a köztisztviselő és az ügyvéd között abban, hogy előbbi a köz érdekében köteles – esküje szerint is – eljárni, míg az ügyvéd nem a köz, hanem a magánügyfél érdekében köteles a legjobb tudása szerint ellátni hivatását. Jelentős eltérés tehát, hogy míg a költségvetésből fenntartott hatalom által alkalmazott személyek kötelesek a magyar nemzet javáért dolgozni, az ügyvédnek még akkor sem ez a feladata, ha kirendelt védőként vagy más közmegbízatás alapján az államtól kapja a díját. Ugyanis az ügyvéd nem feltétlenül a közösség, hanem az általa képviselt – akár a nemzeti közösséggel szemben álló – állampolgár javait képviseli. Ezen az alapon nyilván értelmezhetetlen a magyar nemzet javára való tevékenység elvárása.

3. Miért került ki a titoktartás az ügyvédi esküből?
Amint azt az ügyvédi eskü történeti áttekintése során már jeleztem, az eskü szövege a magyar történelmi hagyományok szerint tartalmazza azt, hogy az ügyvéd az ügyben megismert titkot köteles megtartani. A titoktartás minden olyan tényre, adatra kiterjedt, amelyet a képviselt a megbízás körében közölt, illetve ennek során egyéb módon tudomására jutott. Nem volt köteles ezekről a tényekről tanúskodni, sőt ügyfele beleegyezése nélkül tanúskodásra sem lehetett bocsátani.
Az ügyvéd titoktartási kötelezettsége az ügyvéd-ügyfél kapcsolat legérzékenyebb területe. Az ügyvédnek ahhoz, hogy megbízója képviseletét eredményesen elláthassa, ismernie kell a rábízott üggyel kapcsolatos valamennyi olyan adatot, tényt, amely az ügyfél képviselete érdekében fontos lehet, ugyanakkor az ügyfél nem kívánja azt más tudomására hozni. Az ügyvéd és ügyfele között éppen ezért bizalmi köteléknek kell létre jönnie. A megbízási viszonynak lényeges eleme ez a bizalom, hiszen az ügyfél a rá vonatkozó titkok közlésével bizonyos mértékig kiszolgáltatja magát az őt képviselő ügyvédnek. Ezért nyilvánvaló, hogy az ügyvéd egyedül az ügyfele felé lehet elkötelezett, azaz mindenki mástól függetlennek kell lennie. Az ügyvéd-ügyfél közötti bizalmi viszony lényege tehát az az ügyvédi függetlenség, amely garantálja, hogy a jogi képviselő nem szolgáltatja ki az ügyfél titkát.
Az ügyvédi eskü, mint egyfajta erkölcsi alapvetés, magasabb elvi szintre helyeződik – mind az ügyvédben, mind a társadalom többi tagjában –, mint a törvényhozók által alkotott jogszabály. Az ügyvéd szemszögéből ez azt jelenti, hogy a titoktartásra vonatkozó konkrét jogszabályi előírásokat megelőzve, azoknál magasabb szintű erkölcsi kiindulópontra hivatkozhat. Az eskü szövege ekképpen felülemelkedik a hatóság és az ügyvéd közötti jogszabály-értelmezés szintjén, mivel a titoktartás erkölcsi alapvetését mindezek fölé helyezi. Ugyanakkor az eljárási törvényekben megfogalmazott titoktartási szabályok adott esetben ki lehetnek szolgáltatva a felek jogértelmezési felfogásának. Az ügyfél számára is a titok megőrzésének erkölcsi alapokon való megkérdőjelezhetetlensége jelenti a valódi garanciát, illetve a bizalmi viszony alapját.
Az a tény, hogy kikerült az eskü szövegéből a titoktartási kitétel, alkalmas lehet arra, hogy az ügyfélben e garancia meglétét kérdésessé tegye. A titoktartásra vonatkozó erkölcsi és jogszabályi garanciák szövete a módosításig megbonthatatlan egységet alkotott. A szabályozás ilyen tartalmú megváltoztatása a titoktartás jelentőségének relativizálását jelenti, és az érintettekben felvetheti annak lehetőségét, hogy ez csak az első lépés ezen az úton.

4. Hatósági személy-e az ügyvéd? 
Az ügyvédi eskü hatályos szövege szerint az ügyvéd köteles a jogszabályokat megtartani és másokkal is megtartatni. A probléma nyilvánvalóan a mondat második kitételéből adódik.
Az ügyvéd természetesen nem hatósági személy, a hatóság tagjának sem jogaival, sem kötelezettségeivel nem rendelkezik. A reá vonatkozó elvárásokat külön jogszabály tartalmazza.
Az ügyvéd kötelezettségei közé az tartozik, hogy ne adjon olyan tanácsot ügyfelének, amely bűncselekmény vagy más jogellenes cselekmény elkövetésére bíztatja. Ugyanakkor szerepe szerint az ügyvéd nem egyfajta középen elhelyezkedő közvetítő a hatóság és az ügyfél között, hanem kifejezetten az ügyfél képviselője. Éppen ezért nem feladata az ügyfelet jogkövető magatartásra bírni és ehhez megfelelő eszközrendszer sem áll rendelkezésére a hatóságokkal ellentétben.
Egyben ez a megfogalmazás is alkalmas lehet arra, hogy a laikus érintettben összemossa az ügyvédi szerepkört az állami hatóság feladatkörével és ezzel aláássa a bizalmat ügyfél és jogi képviselője között.

Összefoglalva
Álláspontom szerint az ügyvédi eskü hatályos szövege összemossa a közjogi tisztségviselőt és a magánszférában dolgozó ügyvédet, ezzel annak látszatát kelti, hogy az ügyvédség részét képezi a köztisztviselői karnak; a „magyar nemzet javára” kitétellel elbizonytalanítja az ügyfeleket és az ügyvédi kart; a titoktartásra vonatkozó kitétel elhagyása ellenkezik a magyar jogi hagyományokkal, továbbá megrendítheti az ügyfél és ügyvéd bizalmi kapcsolatát; valamint a jogszabályok megtartatására vonatkozó kitétellel a módosított szöveg betarthatatlan – és szereptévesztést jelentő – kötelezettséget ír elő az ügyvédek számára.
A fentiek alapján megállapítom, hogy az egyes törvények Alaptörvénnyel összefüggő módosításáról szóló 2011. évi CCI. törvény 162. § (1) és (2) bekezdésével módosított, az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 16. § (2) és (2a) bekezdésben foglalt szabályozás a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okoz.

Intézkedéseim

A jelentésemben feltárt, alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése és jövőbeni megelőzése érdekében:
-	az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy fontolja meg az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 16.§ (2) és (2a) bekezdésben foglalt szabályozás módosítását, illetve az eredeti szövegezésnek az Alaptörvényt figyelembe vevő visszaállítását;
-	felkérem továbbá, hogy a jövőben az ügyvédséget közvetlenül érintő szabályok megalkotásánál, illetve módosításánál a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium érdemben egyeztessen az ügyvédséget képviselő köztestülettel.

Budapest, 2012. április 11.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.