Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3464/2012. számú ügyben

Előadók:   dr. Seres Péter
dr. Sárközy István
A vizsgálat megindítása
2012-ben indítottam „Az ügyvédség helyzete, az ügyvédek és hozzájuk fordulók jogainak védelme” című projektemet, amelyben külön vizsgáltam az ügyvédek és a fogvatartottak kapcsolattartásának problematikáját, a vonatkozó jogszabályi környezetet. Álláspontom szerint az Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdésében deklarált védelemhez való jog kiemelkedő fontossággal bír az alapjogok katalógusában. Ezért az ügyvédek és a fogvatartottak közötti kapcsolatfelvétel, kapcsolattartás gyakorlatát a projekten belül külön vizsgáltam. Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján, hivatalból indítottam meg az eljárást. A tényállás feltárása érdekében tájékoztatást kértem a megyei ügyvédi kamaráktól, a Magyar Ügyvédi Kamarától (MÜK), a Legfőbb Ügyészségtől, az Országos Rendőr-főkapitányságtól (ORFK), valamint a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságától (BVOP).

Az érintett alapvető jogok
-	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés]
-	A védelemhez való jog: „A büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez.” [Alaptörvény XXVIII. cikk (3) bekezdés]
-	A tisztességes eljáráshoz való jog követelménye: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.” [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés]

Az alkalmazott jogszabályok
-	Magyarország Alaptörvénye
-	A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.)
-	Az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (Üt.)
-	A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12) IM rendelet
-	A büntetés-végrehajtási szervek területére történő be- és kilépés, valamint a büntetés-végrehajtási szervek területén tartózkodás részletes szabályairól szóló 44/2007. (IX. 19.) IRM rendelet
-	Az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól szóló 8/1999. (III. 22.) MÜK Szabályzat (Etikai kódex)

A hatáskör
Feladat- és hatáskörömet, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének f) pontja értelmében az alapvető jogok biztosa vizsgálhatja a rendvédelmi szerveket, így a büntetés-végrehajtási intézeteket is. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése alapján az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. 
A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Az Ajbt. lehetőséget ad számomra egy adott jogi szabályozás alapjogi aspektusú vizsgálatára, valamint jogszabályi hiányosságokkal, tartalmi hibákkal összefüggő intézkedések megfogalmazására is. A preventív alapjogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat megkívánja, hogy az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalból indított eljárás keretében, éppen a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében áttekintsem a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezzem és jelezzem a jogalkotó szervek vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatban felmerülő alapjogi aggályaimat.

Az alapvető jogok és elvek
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget a Magyarország Alaptörvényében kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta a biztosok vizsgálataik során következetesen, zsinórmértékként támaszkodtak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazták az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket1.
Magyarország Alaptörvénye alapjogokkal kapcsolatos szövege nagyrészt megegyezik az Alkotmányban foglaltakkal, legalábbis az alapjogi követelmények és alapjogok tekintetében nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely ellentétes volna a korábbi Alkotmány szövegével. A normaszövegben előfordul részben eltérő fogalmazásmód, kiegészítés, kihagyás, de mindaddig, amíg az alkotmányértelmezési monopóliummal felruházott Alkotmánybíróság ellenkező értelemben nem nyilatkozik – álláspontom szerint – vélelmezendő, hogy az Alkotmány szövegéhez kapcsolódó korábbi alkotmánybírósági megállapításokra valamennyi alaptörvény-értelmezőnek, így az alapvető jogok biztosának is figyelemmel kell lennie.
Az ombudsmani gyakorlatban továbbra is hivatkozási pontot jelent tehát az egyes alkotmányos jogokat és követelményeket értelmező alkotmánybírósági esetjog. Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában mutatott rá arra, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott arra, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. 
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet2.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek is csak a jog által meghatározott keretek között fejthetik ki a tevékenységüket3. Álláspontom szerint a jogállamiságnak és a tisztességes eljárás követelményének nem csak a szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. „A tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.4” E követelmények minden olyan eljárásra vonatkoznak, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói, közhatalom-gyakorlási tevékenysége által érintett, illetve azoknak akkor is érvényesülniük kell, ha a vizsgált szerv egy kérelmet nem az Alaptörvénynek megfelelő értelmezéssel bírál el. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljáráshoz való joggal szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye5.
Alaptörvény nem tartalmaz külön rendelkezést az ügyvédségről, az alapjogi fejezetben külön rendelkezik az egyes (bírósági) eljárási garanciákról (XXVIII. cikk), köztük is kiemelten arról, hogy a büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez, a védő pedig nem vonható felelősségre a védelem ellátása során kifejtett véleménye miatt. Lényeges tehát a védelemhez való jog, mind egyéni jogosultságként, mind pedig a jog intézményvédelmi oldala, az állami kötelezettségek teljesítése szempontjából.

Alkotmánybírósági esetjog
Az Alaptörvény XXVIII. cikke értelmében tehát a büntetőeljárás alá vont személynek az eljárás minden szakaszában joga van a védelemhez.
Az Alkotmánybíróság 25/1991. (V. 18.) AB határozatában kifejtette: „A védelemhez való jog alkotmányos büntetőeljárási alapelve az eljárás egész menetében számtalan részletszabályban ölt testet. A védelemhez való jog a büntetőeljárás alá vont személy azon jogaiban, illetve a hatóságok azon kötelezettségeiben realizálódik, amelyek biztosítják, hogy a vele szemben érvényesített büntetőjogi igényt megismerje, arról álláspontját kifejthesse, az igénnyel szembeni érveit felhozhassa, a hatóságok tevékenységével kapcsolatos észrevételeit és indítványait előterjeszthesse, továbbá védő segítségét vehesse igénybe. A védelemhez való jog tartalmát képezik a védő azon eljárási jogosítványai, illetve a hatóságok azon kötelezettségei, amelyek részéről a védelem ellátását lehetővé teszik.”
A 6/1998. (III. 11.) AB határozatban az alábbi megállapítások szerepelnek: „Az Alkotmánybíróság mindenekelőtt rámutat arra, hogy az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében biztosított védelemhez való jog a terhelt és a védő jogaiban ölt testet. A terheltnek joga van ahhoz, hogy saját magát megvédje, és ahhoz is, hogy választása szerinti védőt vegyen igénybe (akinek költségeit adott esetben az államnak kell viselnie). 
A védelemhez való jog alkotmányos megítélése csakis a terhelt és a védő jogainak együttes szemlélete alapján lehetséges. Ez a megközelítés összhangban van Az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (a továbbiakban: Emberi Jogok Európai Egyezménye) gyakorlatával.
Másrészt azonban a védő a büntetőeljárás önálló személye, jogai nem átruházott jogok, hanem a büntetőeljárás alá vont személy objektív érdekét szolgáló, de önálló eljárási jogosítványok (1320/B/1993. AB határozat, ABH 1995, 683, 685.). Az Alkotmánybíróság már korábban is kiemelte az ügyvédi foglalkozás beágyazottságát az igazságszolgáltatás, valamint az eljárásjogok rendszerébe, továbbá az ügyvédi tevékenység szabályozásának közjogi vonatkozásait [22/1994. (IV. 16.) AB határozat, ABH 1994, 127, 130.].
Az Alkotmány 57. §-ának (3) bekezdéséből ilyen módon levezetett követelmények teljes összhangban állnak a védelem jogára vonatkozó nemzetközi kötelezettségeinkkel is, amelyek szerint eleve a védelemhez való jognak ez a tág értelmezése a kiindulópont. Mind a Polgári és Politikai Jogok Egyezségokmánya [14. Cikk 3. b)], mind az Emberi Jogok Európai Egyezménye [6. Cikk 3. b)] (a kihirdetett magyar szövegekkel ellentétben) egyező szóhasználattal írják elő a bűncselekménnyel vádolt minden személy számára feltétlenül megadandó „minimális” jogok között, hogy az „legalább” „megfelelő idővel és lehetőséggel rendelkezzék védelme előkészítésére”, illetve „rendelkezzék a védelmének előkészítéséhez szükséges idővel és eszközökkel” (az egyezmények szövege szerint: „to have adequate time and facilities for the preparation of his defence”, illetve „a disposer du temps et des facilités nécessaires a la préparation de sa défense”). Ezek az eszközök vagy lehetőségek pedig felölelnek minden olyan „elemet”, amely a büntető felelősség alóli mentesülést vagy a büntetés csökkentését szolgálhatja, s amelyeket a hatáskörrel rendelkező hatóságok gyűjtöttek vagy gyűjthetnek össze. [Vö. Report of the Commission of 14 December 1981, Jespers Case, DR 27 (1982), p. 61, 72.]
A tisztességes eljárásnak az egyezmény- és alkotmányszövegekben nem nevesített, de általánosan és nem vitatottan elismert eleme a „fegyverek egyenlősége”, amely a büntetőeljárásban azt biztosítja, hogy a vádnak és a védelemnek egyenlő esélye és alkalma legyen arra, hogy a tény- és jogkérdésekben véleményt formálhasson és állást foglalhasson. A fegyverek egyenlősége nem minden esetben jelenti a vád és a védelem jogosítványainak teljes azonosságát, de mindenképpen megköveteli, hogy a védelem a váddal összevethető súlyú jogosítványokkal rendelkezzen. A fegyverek egyenlőségének egyik feltétele (és a nemzetközi szervek esetjogában is leginkább kimunkált területe) a felek mindegyikének személyes jelenléte az eljárási cselekmények során [...]. A másik feltétel, hogy az ügyben releváns adatokat a vád, illetve a terhelt és a védő ugyanolyan teljességben és mélységben ismerhessék meg. Itt érintkezik a fair trial elve a védelemhez való jog hatékonyságának és a védelemre való felkészülés kellő idejének és eszközeinek követelményével.”
Az Alkotmánybíróság az 1149/C/2011. AB határozatában a következőket állapította meg: „Az Alkotmánybíróság eddigi gyakorlata szerint egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása mellett lehet az eljárás méltánytalan vagy igazságtalan, avagy nem tisztességes [6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 95.]. Az Alkotmánybíróság döntéseiben esetről esetre határozta meg a tisztességes eljárás által megkövetelt konkrét ismérveket. Kiemelte, hogy a tisztességes eljáráshoz való joggal szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye [14/2002. (III. 20.) AB határozat, ABH 2002, 101, 108.; 15/2002. (III. 29.) AB határozat, ABH 2002, 116, 118-120.; 35/2002. (VII. 19.) AB határozat, ABH 2002, 199, 211.; 14/2004. (V. 7.) AB határozat, ABH 2004, 241, 256.].
A tisztességes eljárás egyik meghatározó eleme a fegyverek egyenlősége, amely a büntetőeljárásban azt biztosítja, hogy a vádnak és a védelemnek egyenlő esélye és alkalma legyen arra, hogy a tény- és jogkérdésekben véleményt formálhasson és állást foglalhasson. 
A fegyverek egyenlősége nem minden esetben jelenti a vád és a védelem jogosítványainak teljes azonosságát, de mindenképpen megköveteli, hogy a védelem a váddal összevethető súlyú jogosítványokkal rendelkezzen. Az Alkotmánybíróság több határozatában hangsúlyozta, hogy a közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.]. A védelemhez való jogra vonatkozó alkotmánybírósági határozatok hangsúlyozták, hogy az Alkotmány rendelkezéseinek csak a működésében eredményes védelemhez való jog felel meg, mely csak az elkerülhetetlenül szükséges és arányos mértékben, a lényeges tartalmat illetően pedig egyáltalán nem korlátozható [8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH 1990, 42, 44.; 6/1998. (III. 11.) AB határozat, ABH 1998, 91, 93-94.].”
A 166/2011. (XII. 20.) AB határozat szintén részletesen foglalkozik a védelemhez való jog érvényesülésével.
„A fentieket azoknak a tételeknek a fényében tanulmányozta az Alkotmánybíróság, amelyeket a Bíróság6 – a Legfelsőbb Bíróság elnöke által is felhívott – Coëme és mások kontra Belgium ügyben 2000. június 22-én hozott ítéletében mondott ki. Ebben „a Bíróság emlékeztet arra, hogy a büntető eljárás jogi legalitásának elve általános jogelv. Összefügg a büntetőjog legalitásával és összefoglalóan a »nullum judicium sine lege« formulában jelenik meg. Ez az elv lényegileg az eljárás lefolyására vonatkozó bizonyos elvárások betartását követeli meg avégett, hogy biztosítsa az eljárás méltányosságát, ami a fegyverek egyenlőségét implikálja. Ez magában hordja azt a kötelezettséget, hogy mindkét félnek biztosítsanak ésszerű lehetőséget arra, hogy ügyét olyan feltételek között mutassa be, amelyek nem helyezik őt nyilvánvalóan hátrányos helyzetbe ellenfeléhez képest. (…) Emlékeztet arra is, hogy az eljárás szabályozása először is azt célozza, hogy megvédjék a büntetőjogilag üldözött személyt a hatalom visszaélésének kockázatával szemben, és ezért a védelem a legalkalmasabb arra, hogy a hasonló szabályozás hiányosságait és pontatlanságait ellensúlyozza.” (102. §) „Következésképpen a Bíróság úgy véli, hogy az a bizonytalanság, ami azért állt fenn, mivel hiányoztak az előzetesen rögzített eljárási szabályok, a panaszost nyilvánvalóan hátrányos helyzetbe hozták az ügyészséggel szemben, és ez megfosztotta Coëme urat az Egyezmény 6. cikk 1. § értelmében felfogott méltányos eljárástól.” (103. §)”
Később a következőt fejti ki az AB határozat.
„Az Alkotmánybíróság következetesen érvényesített álláspontja, hogy az Alkotmány 57. § (3) bekezdése szerint a büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védelemhez való alkotmányos alapjog elsősorban a büntetőeljárás alá vont személy saját eljárási jogosítványaiban és a védő igénybevételéhez való jogban, másrészt a védő jogállásában realizálódik. A védelemhez való jog, így a védelem funkciójának ellátása garanciális jelentőségű a büntetőjogi felelősség kérdésében hozott jogerős döntésig, amelynek meg kell felelnie az anyagi igazság jogállami követelményének (1320/B/1993. AB határozat, ABH 1995, 683, 685.). Az Alkotmánybíróság a védelemhez való joggal összefüggésben hangsúlyozta, hogy a védelemhez való jog csak az elkerülhetetlenül szükséges és arányos mértékben, a lényeges tartalmat illetően pedig egyáltalán nem korlátozható.”
A határozat a védelemhez való joggal összefüggésben idézi az Emberi Jogok Európai Bíróságának a Salduz kontra Törökország ügyben hozott ítéletét.
„52. Egy tagállami jogalkotás a rendőrségi kihallgatás kezdeti szakaszában a terhelt magatartásához olyan következményeket kapcsolhat, amelyek meghatározóak az egész későbbi büntető eljárásban a védelem kilátásait illetően. Az ügyvéddel való azonnali kapcsolatfelvétel részét képezi azoknak az eljárási garanciáknak, amelyekre a Bíróság különösen figyel, amikor megvizsgálja, vajon egy eljárás lerontotta-e vagy sem annak a jognak a lényegét, hogy senki sem köteles hozzájárulni önmaga megvádolásához. (…)
Elvben tehát helyrehozhatatlan kárt szenved a védelem joga, ha a rendőrségi kihallgatáson, egy ügyvéd által nyújtható segítség hiányában tett terhelő kijelentéseket arra használják, hogy megalapozzák az elítélést.”
Az Alkotmánybíróság a fentiek alapján az alábbiakat állapította meg.
„– biztos, hogy ütközik az Egyezmény 6. cikk (3) bekezdése c) pontjában foglaltakkal az, ha szisztematikusan akadályozzák az ügyvéddel való kapcsolattartást, különösen, ha az akadályoztatás nem más, mint egy adott jogszabály pontos végrehajtása;
– ha csak az első kihallgatás során nincs jelen az ügyvéd, az is aggályos az Egyezmény 6. cikk (3) bekezdés c) pontjának összefüggéseiben, de hogy meg is sértette-e, azt tulajdonképpen csak egy konkrét eljárás összes körülményei alapján lehet megállapítani, amelynek során meghatározó jelentősége van annak, hogy az ügyvéd nélkül tett nyilatkozatoknak mi a későbbi sorsa, a terhelt/vádlott később megerősítette vagy megtagadta-e, a nyilatkozatok milyen hatást gyakoroltak az illető büntető eljárásának végkimenetelére, történt-e az ügyvéd távollétében egyéb eljárási cselekmény. Jelentősége van a terhelt esetében, hogy laikus-e vagy jogászként eleve átlátja-e egy büntetőeljárás különböző szakaszainak jellemzőit;
– ugyancsak aggályos, ha őrizetbevételkor – kérése ellenére – a terhelt számára nem teszik lehetővé a védővel való kapcsolatfelvételt; sérelmét jelenti az Egyezmény 6. cikk (3) bekezdés c) pontjában foglaltaknak viszont az is, ha egyéb nemzetközi jogszabály eleve kötelezi az államot, hogy az őrizetbevétel során (illetve attól fogva) garantálni kell a terhelt számára az ügyvédi kapcsolattartást.”

Jogszabályi háttér (Be.)
A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) a következőket tartalmazza.
5. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(3) A terhelt személyesen védekezhet, és a védelmét az eljárás bármely szakaszában védő is elláthatja. A bíróság, az ügyész és a nyomozó hatóság biztosítja, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
43. § (1) A terhelt az, akivel szemben büntetőeljárást folytatnak. ...
(3) A fogva lévő terhelt jogosult arra, hogy
a) a védőjével, és ha külföldi állampolgár, az államának konzuli képviselőjével a kapcsolatot felvegye, vele írásban és szóban ellenőrzés nélkül érintkezzék,
47. § (1) Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. Meghatalmazást a terhelt törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója, külföldi állampolgár terhelt esetén hazája konzuli tisztviselője is adhat. A meghatalmazásról a terheltet értesíteni kell.
(2) A meghatalmazást ahhoz a bírósághoz, ügyészhez, illetőleg nyomozó hatósághoz kell benyújtani, amely előtt a meghatalmazás időpontjában a büntetőeljárás folyamatban van. A meghatalmazott védő a meghatalmazás benyújtását követően gyakorolhatja eljárási jogait.
(3) Ha a terhelt fogva van, a meghatalmazott védő személyéről és elérhetőségéről az a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság, amely előtt az eljárás folyik, haladéktalanul értesíti a fogvatartást végrehajtó intézetet.
50. § (1) A védő köteles
a) a terhelttel a kapcsolatot késedelem nélkül felvenni,
b) a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot kellő időben felhasználni,
c) a terheltet a védekezés törvényes eszközeiről felvilágosítani, a jogairól tájékoztatni,
d) a terheltet mentő, illetőleg a felelősségét enyhítő tények felderítését szorgalmazni,
e) akadályoztatása esetén – előre nem ismert elháríthatatlan akadály felmerülése kivételével – helyettesítéséről gondoskodni, amennyiben az eljárási cselekményen védő részvétele kötelező,
f) az akadályoztatás tényéről – ha ez lehetséges – az eljárást folytató bíróságot, ügyészt, illetőleg nyomozó hatóságot az eljárási cselekmény megkezdése előtt értesíteni, amennyiben az eljárási cselekményen védő részvétele kötelező és előre nem ismert elháríthatatlan akadály miatt helyettesítéséről nem tud gondoskodni.
(2) A védő a védelem érdekében az ügyben tájékozódhat, a jogszabályokban biztosított lehetőségek és feltételek keretei között adatokat szerezhet be és gyűjthet.
(3) A terhelt jogait a védője külön is gyakorolhatja, kivéve azokat, amelyek értelemszerűen kizárólag a terheltet illetik.
179. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok alapján meghatározott személy megalapozottan gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével, az ügyész, illetőleg – ha az ügyész másképp nem rendelkezik – a nyomozó hatóság a gyanúsítottat a 117-118. § szerint kihallgatja. A fogva lévő gyanúsítottat huszonnégy órán belül ki kell hallgatni. E határidőt attól az időponttól kell számítani, amikor a gyanúsítottat a nyomozó hatóság elé állították.
(4) A gyanúsított kihallgatásáról a nyomozó hatóság olyan időben köteles intézkedni, hogy a terhelt megfelelő időt és lehetőséget kapjon a védekezésre való felkészülésre [43. § (2) bek. c) pont].

A megállapított tényállás
A vizsgálat fő célja, hogy felhívjam a figyelmet az ügyvédek és a fogvatartottak közötti kapcsolatfelvétel és kapcsolattartás esetleges problémáira.
(A jelen vizsgálatom során megkeresett szerveket az ügyvédi projekt egyéb vizsgálataiban is megkerestem. A kirendelt ügyvéd és védence kapcsolattartásának problematikáját részletesen az AJB-3107/2012. sz. jelentésemben tártam fel.)
A Békés Megyei Ügyvédi Kamara arról tájékoztatott, hogy az általános tapasztalatok szerint a védők nyomozó hatóságok általi értesítése improvizatív jellegű. Az írásbeli értesítések gyakran egy nappal előzik meg az eljárási cselekményeket, a szóbeliek pedig akár egybe is esnek a kihallgatás időpontjával.
A kamara elnöke szerint a legfőbb garanciális szempont az lenne, ha az első kihallgatás előtt megfelelő módon történne a védők értesítése és a kirendelés közlése. Az esetek jelentős részében ugyanis az első kihallgatás jelentős kihatással van az egész eljárásra, ott dőlhet el az egész eljárás kimenetele, a gyanúsított sorsa. 
A Győr-Moson-Sopron Megyei Ügyvédi Kamara tudomása szerint a megyében az egyes nyomozási cselekményekről az értesítés időben és megfelelően történik. 
A Debreceni Ügyvédi Kamara arról számolt be, hogy az ügyvéd által előre nem tervezett kihallgatás esetén kevés az idő az ügyféllel történő egyeztetésre, a legtöbb alkalommal csak a kihallgatás előtt találkoznak a védők a gyanúsítottal. A tervezett kihallgatások esetében elegendő idő áll a kirendelt védő részére az ügyfelével történő kapcsolatfelvételre, azonban azokban az esetekben, amikor fogva tartják a gyanúsítottat, gyakran akkor történik a telefonos vagy faxos értesítés, amikor már kezdődik a kihallgatás. Jogszabály szerint a nyomozó hatóság köteles értesíteni a fogvatartott védőjét a nyomozati cselekményről, amit ha igazolni tud a nyomozó, akkor védő nélkül is lehetősége van annak foganatosítására.
A kamara külön hangsúlyozta, hogy a Debreceni Büntetés-végrehajtási Intézet ügyvédi beszélőjének állapota kritikus, alapterülete elégtelen. Egyes ügyvédek egyszerre több ügyfelükkel kívánnak beszélni, emiatt kiszámíthatatlan a beszélő helyiségben való tartózkodásuk időtartama. A helyiség állapota méltatlan az ügyvédi munkához. A beszélő mennyezete beázik, a falak vizesedése miatt az elektromos vezetékek közelsége akár életveszélyes is lehet. A kamara elnöke tárgyalt a bv. intézet parancsnokával, aki nem vitatta a helyzetet, az azonban azóta is változatlan.
A Heves Megyei Ügyvédi Kamara tapasztalatai szerint a megyében gyakran a meghatalmazott védőt is csak röviddel az eljárási cselekmények előtt értesítik vagy akkor sem. Nem ritka az az eset, hogy a védő az ügyfelétől értesül a kihallgatás vagy a szembesítés elrendeléséről. 
A kamara elnöke külön kitért a rendőrség, illetve az ügyészség hozzáállására, az eljárási cselekményekkel kapcsolatos értesítési szokásokra. A teljesség igénye nélküli példaként utal az egyes nyomozó hatóságoknál kialakult gyakorlatra, miszerint a védőt a foganatosítást megelőző napon értesítik olyan nyomozási cselekményről, amelyen nem kötelező a részvétele (pl. az iratismertetés). Nem ritka az sem, hogy az előzetes letartóztatás meghosszabbításáról tartott tárgyalásról a védő csak előző nap értesül. A késői értesítés miatt jelentős mértékben sérülnek a fogvatartott jogai.
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Ügyvédi Kamara tudomása szerint a megyében a nyomozó hatóságok és a bíróságok az ügyvédeket időben értesítik a büntetőeljárási cselekményekről.
A Komárom-Esztergom Megyei Ügyvédi Kamara arról tájékoztatott, hogy a büntetőeljárási cselekményekről szóló értesítést sokszor olyan időben küldik meg, amikor gyakorlatilag már lehetetlen az azokon való részvétel. Általános az a gyakorlat, hogy a kihallgatás, illetve a nyomozási cselekmények előtti napon – rövid úton – értesítik az ügyvédet azok időpontjáról. Ritka eset, ha a nyomozó hatóság előre egyeztet időpontot a védővel. Több esetben előfordul, hogy akár órákon keresztül kell a védőnek várni arra, hogy a bv. intézetbe bemehessen. 
A Tolna Megyei Ügyvédi Kamara válasza szerint a bíróságok kellő időben értesítik az ügyvédeket az egyes eljárási cselekményekről. A kényszerintézkedés elrendelésére megszabott rövid határidő miatt a védő értesítésére igen rövid határidő jut. A védő tevékenységét ez megnehezíti vagy lehetetlenné teszi, pl. nem tud megjelenni más, előre tervezett elfoglaltsága miatt. Megjegyezték, hogy mind a bíróság, mind az ügyészség gyakran megpróbál rövid úton egyeztetni időpontot a védőkkel.
A nyomozó hatóságok esetében a védők értesítése nem történik és nem is történhet olyan megnyugtató formában és megfelelő határidők tűzésével, mint a bírósági eljárás során. A halaszthatatlan nyomozási cselekményeknél, így pl. a gyanúsítottak elfogásánál a Be. szabályai szerint igen rövid időn belül meg kell történnie a kihallgatásnak. Ilyen esetekben a nyomozó hatóságnak rövid idő áll rendelkezésére, hogy értesítse a védőt. A nyomozó hatóság is sok esetben megpróbál telefonon megegyezni a védővel a nyomozási cselekmények foganatosítása időpontjáról. Üdvözlendő e gyakorlat, mivel a védelemhez való jog csak abban az esetben valósulhat meg, ha a védőt kellő időben értesítik a nyomozási cselekményekről, és arra védencével együtt alaposan fel tud készülni.
A Vas Megyei Ügyvédi Kamara válaszában kiemelte, hogy a megyében nem történik kellő időben a védő értesítése, azonban a halaszthatatlan nyomozási cselekményeknél ez nem is lehetséges.
A Veszprém Megyei Ügyvédi Kamara arról tájékoztatott, hogy a védő kirendelő határozatot általában a kiadmányozás után haladéktalanul postázza az eljáró nyomozó hatóság, a nyomozási cselekményekről azonban gyakran csak a tervezett cselekmény napja előtt, és az esetek többségében telefonon értesítik a védőt. Az is előfordul, hogy kirendelt védő a nyomozási cselekményről egyáltalán nem kap értesítést.
Terheltekkel való kapcsolattartás korlátozásáról nem számoltak be a védők. Volt azonban olyan tapasztalat, hogy a bv. intézetbe – a belső szabályzatokra hivatkozva – sokszor csak hosszú várakozást követően engedik be őket, ami nehezíti és időigényessé teszi a kapcsolatfelvételt, illetve a kapcsolattartást. 
A Legfőbb Ügyész az ügyészségi nyomozással összefüggésben hangsúlyozta, hogy a Be. nem tartalmaz rendelkezést arra, hogy a védő értesítésének mikor kell megtörténnie.
A Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága felhívta a figyelmemet arra, hogy a büntetés-végrehajtási szervek területére történő be- és kilépés, valamint a büntetés-végrehajtási szervek területén tartózkodás részletes szabályairól szóló 44/2007. (IX. 19.) IRM rendelet (a továbbiakban: IRM rendelet), továbbá az annak végrehajtására kiadott Biztonsági Szabályzatgyűjtemény 3. számú szabályzata (a továbbiakban: Szabályzat) részletesen meghatározza az ügyvédek bv. szervek területére történő be- és kilépésének szabályait.
Az IRM rendelet 6. § (1) bekezdése alapján a védő, valamint a fogva lévő sértett, a magánvádló és az egyéb érdekelt képviselője, továbbá a fogva lévő pótmagánvádló, illetve tanú ügyében eljáró ügyvéd a kirendelésről szóló határozat felmutatása mellett léphet be a bv. szerv területére. A belépést engedélyeztetni kell, ha a védő a meghatalmazásnak a fogvatartottal való aláíratása céljából keresi fel az intézetet.
A védő a meghatalmazásnak a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (a továbbiakban: Be.) 47. § (2) bekezdése szerinti benyújtásáig (a meghatalmazást ahhoz a bírósághoz, ügyészhez, illetve nyomozó hatósághoz kell benyújtani, amely előtt a meghatalmazás időpontjában a büntetőeljárás folyamatban van) a fogvatartottal csak ellenőrzés mellett beszélhet.
Amennyiben a bíróság a védőt az eljárásból kizárta, a konkrét büntetőeljárásban beléptetése a bv. szerv területére nem engedélyezhető. 
Az IRM rendelet, valamint a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12) IM rendelet (a továbbiakban: Rendelet) is kizárólag a védővel és a nemzetközi szervezetekkel való kapcsolattartás esetén zárja ki az ellenőrzés lehetőségét. Egyéb esetekben a beszélőre előre egyeztetett időpontban, az erre külön kijelölt helyiségben kerülhet sor, azonban a kapcsolattartás ellenőrizhető. 
Az IRM rendelet 6. § (2) bekezdése szerint a védő – a belépéskor történő bejelentés mellett – külön engedély nélkül is jogosult hangfelvevő készüléknek a bv. szerv területére történő bevitelére. A 6. § (3) bekezdése alapján a fogvatartottal a bv. szerv erre a célra kijelölt helyiségében beszélhet. A 2. § (3) bekezdése kimondja, hogy az ittas, vagy bódult állapotban lévő személy beléptetését meg kell tagadni, mely állapot megállapítására az erre a célra alkalmas, a bv. szervnél rendszeresített eszköz – mint például a lég-alkoholmérő (alkoholteszter) – is alkalmazható.
A Szabályzat II. fejezetének I. pont r) alpontja alapján a beléptetés végrehajtása során az ügyvédtől, az alkalmazott ügyvédtől, és ügyvédjelölttől arcképes „Ügyvédi”, „Alkalmazott Ügyvéd”, illetve „Ügyvédjelölt” feliratú igazolványt, a „Kirendelésről szóló határozattal, vagy Meghatalmazással” együtt kell elkérni. 
A Rendelet 2. § (1) bekezdése értelmében: 
„A fogvatartott a jogait személyesen, törvényes képviselője, jogi képviselője, illetve meghatalmazottja útján gyakorolja. A jogok gyakorlása nem veszélyeztetheti az intézet rendjét és biztonságát.” 
Az IRM rendelet 1. és 10. §-ok (2) bekezdései szerint: 
„A bv. szerv területére beléphet: 
g) a fogvatartott nem védőként eljáró jogi képviselője, törvényes képviselője, illetve meghatalmazás alapján eljáró egyéb képviselője (a továbbiakban: fogvatartott képviselője). 
A belépést engedélyezni kell, ha a fogvatartott képviselője a meghatalmazásnak a fogvatartottal való aláíratása érdekében keresi fel az intézetet. A fogvatartott képviselője a meghatalmazás aláírásáig a fogvatartottal csak ellenőrzés mellett beszélhet.” 
A fogvatartott és a kirendelt védő közti bv. intézetben történő megbeszélés időtartama igazolásának egységes kialakításáról szóló 1-1/20/2003. (IK Bv. Mell. 3.) OP intézkedés (a továbbiakban: Igazolásos OP intézkedés) 4. pontjában foglaltaknak megfelelően az igazolás kiállításának bv. intézeten belüli rendjéről parancsnoki intézkedést kell kiadni a bv. szervek vezetőinek, amelyek meglétét, tartalmát az átfogó ellenőrzések alkalmával a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága ellenőrzi. Az Igazolásos OP intézkedés 5. pontjában meghatározottak szerint tiszti beosztású személy hivatott az ügyvédi megbeszélés időtartamára vonatkozó igazolásra, amelyet általában a nyilvántartási szakterület vezetője végez el. 
Az egyes nevelési feladatok végrehajtásának eljárási szabályairól szóló 0116/1998. (IK Bv. Mell. 2.) OP intézkedés módosításáról rendelkező 1-1/25/2012. (IV.l2.) OP intézkedés az alábbi módosításokat vezette be: 
„A távbeszélő készüléken történő beszélgetési időt személyenként legalább heti egy alkalommal, legkevesebb öt perc időtartamban kell biztosítani, mely időkeretbe a védővel való telefonálás nem számít bele. Az intézet Házirendjében a távbeszélő használatára meghatározott alkalmak gyakoriságát és a beszélgetések maximális idejét úgy kell kialakítani, hogy az a többi fogvatartottat a távbeszélő készüléken történő kapcsolattartásban ne korlátozza. A nevelő a fogvatartott kérelmére méltányos esetben engedélyezhet további távbeszélőn történő beszélgetést, illetve egyedi jelleggel engedélyezheti a távbeszélő-használat házirendben meghatározott idejének meghosszabbítását. 
Az engedélyezés tényéről a nevelő a beszélgetést lebonyolító személyt szóban tájékoztatja. Amennyiben az elítélt olyan személy hívását kívánja kezdeményezni, aki munkakörénél fogva valamilyen szervezet képviselője, p1. volt vagy leendő munkaadó, pártfogó, egyháza képviselője stb. és arról az elítélt kapcsolattartói között információ nincs, úgy a beszélgetésre csak akkor kerülhet sor, ha azt a nevelő írásban engedélyezte. Ha az elítélt bejelenti, hogy olyan hatósággal, nemzetközi szervezettel vagy védővel kíván telefonon beszélgetést folytatni, akivel a levelezést sem lehet ellenőrizni, akkor ezekben az esetekben ellenőrizni kell a telefonszám és a hívni kívánt személy vagy szerv azonosságát vagy visszahívással kell meggyőződni a hívott fél kilétéről. Ha a kapcsolatba került fél nem azonos a bejelentett személlyel vagy szervvel, a beszélgetés nem engedélyezhető. 
A parancsnok kijelöli azon személyeket, akik jogosultak a távbeszélő használatának ellenőrzésére. A hozzátartozókkal történő beszélgetés ellenőrzésére, illetve a megszakítási jog gyakorlására elsősorban olyan beosztásba tartozókat kell megbízni, akik a levelezés ellenőrzésére jogosultak. A telefonbeszélgetések nagyszámú előfordulása és folyamatossága miatt más beosztásba tartozók is kaphatnak ilyen jogosultságot. A telefonálás megszakításának okát és idejét a Szolgálati Naplóban rögzíteni kell. A nevelő a nevelői feljegyzések rovatban a megszakításról kapott tájékoztatás alapján feljegyzi az esemény körülményeit. A beszélgetés ellenőrzése során az ellenőrző tudomására jutott információk magántitkot képeznek. Az intézet biztonságát vagy más személy biztonságát sértő információt az ellenőrző szolgálati érdekből jelenti az illetékesnek.” 
Előzőekkel párhuzamosan az Országos Parancsnokság körlevélben utasította a büntetés-végrehajtási intézetek vezetőit, hogy a telefonos rendszer átállításával biztosítsák a megjelölt beszélgetések ellenőrizhetetlenségét.
Az ügyvédek bv. szerv területére történő be- és kiléptetésének végrehajtása során történő könnyebb, hatékonyabb és biztonságosabb azonosítás érdekében a Magyar Ügyvédi Kamara honlapján létrehozták az igazolvány ellenőrző funkciót. 
Az országos parancsnok arról is tájékoztatott, hogy az ügyvédi tevékenységhez kapcsolódó jogok gyakorlása során több esetben előfordult, hogy a fogvatartottak ügyvédei megsértették a nyilatkozat közzétételével, illetve a kapcsolattartással összefüggő jogszabályokat.
Az országos parancsnok szerint probléma az is, hogy a bv. intézetek nem minden esetben értesülnek kellő időben a védő személyéről, elérhetőségéről. 
Az ügyészi rendelvényen – amelyen az ügyész elrendeli az előzetes letartóztatott intézetbe való befogadását – sok esetben hiányzik a védő elérhetősége, illetve annak megjelölése, hogy kirendelt vagy meghatalmazott védő jár-e el az ügyben. Megoldásnak tartaná, ha a rendelvény mellékletét (akár másolatban is) képezné, a kirendelő határozat vagy a meghatalmazás, amelyből a szóban forgó adatok, valamint az esetleg helyettesítésre hivatott védő személye megállapítható lenne.
Jellemző probléma az ügyvédek és a fogvatartottak közötti kapcsolattartásban – különösen kirendelés esetén – hogy az ügyvédek nem látogatják védencüket az általuk elvárt gyakorisággal. A fogvatartottaknak általában nincs olyan anyagi fedezete, hogy az ügyvédet akár telefonon, akár levelezés útján igényük szerint megkeressék. A fogvatartottak sérelmezik azt is, hogy gyakran csak az ügyvéd irodáját tudják elérni vonalas telefonszámon, ahol azonban irodán kívüli tartózkodása miatt az ügyvéd nem érhető el. Gondot jelent az intézeteknek továbbá, hogy ha a kirendelt védő utóbb meghatalmazott lesz, sok esetben hiányzik az eljáró hatóság jóváhagyása a meghatalmazásról. 
A büntetés-végrehajtási intézetekben a fogvatartottak fegyelmi felelősségéről szóló 11/1996. (X. 15.) IM. rendelet 22. §-a, illetve a fogvatartottak fegyelmi ügyeinek intézéséről szóló 0289/1996. OP. intézkedés 17/b és 22. pontja szabályozza a védő fegyelmi tárgyaláson – a fogvatartott kezdeményezésére – történő részvételét. Amennyiben a fogvatartott kéri a fegyelmi tárgyaláson való védői jelenlétet, az intézet erről értesíti az általa megnevezett ügyvédet annak időpontjáról. A fogvatartott a bv. bíró előtt folyó eljárásokban is kérheti védője jelenlétét, mely esetben a védő értesítése a bv. bíró feladata. 
A bv. intézetek helyi szinten, parancsnoki intézkedésben szabályozták a telefonálás gyakorlati végrehajtását. Ennek keretében a fogvatartottnak lehetősége van telefonon kapcsolatot tartani védőjével a letéti pénze terhére. A telefonbeszélgetés – a hatóságokkal és a védővel folytatott kommunikáció kivételével – ellenőrizhető, és biztonsági okból megszakítható. Amennyiben a fogvatartott képviselője nem a büntetőügyében meghatalmazott, vagy kirendelt védője, hanem képviseletét kizárólag egyéb hivatalos ügyében látja el, a telefonon történő kapcsolattartásukra az ismertetett általános szabályok vonatkoznak, tehát telefonbeszélgetéseik kizárólag ellenőrzés mellett történhetnek. 
A védővel való telefonálás lehetősége letéti pénzösszeg hiányában korlátozott, egyedi elbírálás alapján – erre irányuló kérelem engedélyezése esetén – biztosított. Erre a célra az intézetek rendelkeznek ún. „Joker” telefonkártyával, amelyen a lebeszélhető időkeret korlátozott. Anyagi erőforrás hiányában az ügyvéddel való kapcsolatfelvétel általában levél formájában, illetve ügyvédi beszélő keretében biztosított. 
Az ügyvédekkel való telefonos kapcsolattartás jellemzően csak kimenő – a fogvatartott által kezdeményezett – hívás formájában valósul meg. Alapvetően az intézetekben nem állnak fenn annak technikai feltételei, hogy a védő kezdeményezzen hívást az intézetbe. Ennek pozitív ellen példája azonban a Borsod Abaúj-Zemplén Megyei Bv. Intézet, ahol, a fogvatartottak részére rendszeresítettek egy külön telefonkészüléket, amelyen az ügyvédeknek módjuk van hívni védencüket. Ezzel egyszerűsödik az ügyintézés és nem kell igénybe venni az ügyvédi beszélő helyiséget. 
A Rendelet 146. § (1) bekezdés d) pontja alapján a bv. intézetben látogató helyiséget, a védővel, valamint más személyekkel történő hivatalos érintkezés céljára alkalmas helyiséget kell kialakítani. A fogvatartottak elhelyezésének, ellátásának, a letét kezelésének és egyéb pénzügyi rendelkezések végrehajtásának eljárási szabályairól szóló 1-1/40/1999. (IK. Bv. Mell. Különszám) OP intézkedés 97. pontja kapcsolódik fenti szakaszhoz, miszerint az intézet befogadóképességének megfelelő látogató helyiséget kell kialakítani. 
A tájékoztatás szerint a kialakított helyiségek minden esetben biztosítják az ügyvédi titoktartás követelményeinek érvényesülését. Ezt a látogatóhelyiségek berendezéséről szóló 1-1/1/2001. OP. Intézkedés (a továbbiakban: OP Intézkedés) előírásai garantálják (,‚fizikailag elkülönülten”, „biztonsági beszélőfülkében”). Az OP Intézkedés 4.11. és 4.12. alpontjaiban foglaltak alapján a beszélő helyiségeket elválasztó üvegfelületen olyan átadó nyílást (keskeny rést) kell kialakítani, amelyen a védő és a fogvatartott között az üggyel kapcsolatos iratanyagok (egyszerre néhány lap) átadhatók. Továbbá a fülkékben a szükséges számú ülőhelyről kell gondoskodni, illetve az ügyvédi oldalon írásra alkalmas asztalt és konnektort kell biztosítani. Az OP Intézkedés 4.13. alpontja rendelkezik arról, hogy az ügyvédi beszélőfülkébe olyan eszköz nem építhető be, amellyel a beszélgetés bármilyen módszerrel ellenőrizhető lehet. Ezeken túlmenően az országos parancsnok biztonsági és fogvatartási helyettese körlevélben rendelkezett arról, hogy a beszélőfülkékben elhelyezett kamerák úgy legyenek beállítva, hogy azokkal kizárólag a fogvatartotti oldal legyen megfigyelhető. Ugyanakkor kijelenthető, hogy a bv. szervek jelenlegi telítettsége mellett sokszor nincs elegendő kapacitás az igényelt ügyvédi beszélők megtartására. Újabbak kialakítása a fizikai, építészeti korlátok miatt nem lehetséges, fogvatartotti zárkákat, vagy a személyi állomány irodáját pedig az intézetek országos 140%-os telitettsége mellett nem célszerű erre a célra átalakítani. 
 A parancsnoki tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a fogvatartott büntetőeljáráson kívüli ügyében eljáró jogi képviselőjével való kapcsolattartás ellenőrizhető, ami megfelel a Legfőbb Ügyészség vonatkozó állásfoglalásának.
A BVOP álláspontja szerint a védők és védenceik kapcsolattartása általában megfelel a törvény előírásainak. Az ügyvédi kapcsolattartás – ezáltal a fogvatartottak büntetőeljárási jogainak gyakorlása – a bv. intézetekben biztosított. A fogvatartottak védőikkel történő kapcsolattartásának végrehajtását a bv. intézetek kiemelt feladatként kezelik és a jogszabályok betartásának szem előtt tartásával végzik. 
Az Országos Rendőr-főkapitányság válaszában kifejtette, hogy mivel a nyomozási cselekmények sok esetben nem tervezhetőek előre, az azokról való ügyvédi tájékoztatás részletszabályainak kidolgozása lehetetlen. A védő nyomozási cselekmény időpontjáról szóló értesítésének általános jellegű szabályai nem határozhatóak meg. Az értesítésről azonban szerinte is oly módon kell gondoskodni, hogy a védőnek reális esélye legyen a megjelenésre.
A rendőrség szervei a védővel való kapcsolattartást érintő, jogszabályban rögzített feladatainak kötelesek eleget tenni.

A vizsgálat megállapításai
1. A védő számára a kirendelés, valamint a meghatalmazás jogszabályban meghatározott kötelességet keletkeztet, amelyeket – többek között – a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.), az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (Üt.), valamint az ügyvédi hivatás etikai szabályairól és elvárásairól szóló 8/1999. (III. 22.) MÜK Szabályzat (Etikai kódex) szabályoznak.
A Be. már az 5. §-ban rögzíti, hogy a terheltet megilleti a védelem joga. A terhelt személyesen is védekezhet, és a védelmét az eljárás bármely szakaszában védő is elláthatja. A nyomozó hatóságnak biztosítania kell a védekezés lehetőségét a törvényben meghatározott módon.
A meghatalmazást ahhoz a bírósághoz, ügyészhez, illetőleg nyomozó hatósághoz kell benyújtani, amely előtt a meghatalmazás időpontjában a büntetőeljárás folyamatban van, a védő csak a meghatalmazás benyújtását követően gyakorolhatja eljárási jogait.
A Be. 43. § (3) bekezdése értemében a fogva lévő terhelt jogosult arra, hogy a védőjével, és ha külföldi állampolgár, az államának konzuli képviselőjével a kapcsolatot felvegye, vele írásban és szóban ellenőrzés nélkül érintkezzék.
A Be. 47. §-a előírja,  hogy ha a terhelt fogva van, a meghatalmazott védő személyéről és elérhetőségéről az a bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság, amely előtt az eljárás folyik, haladéktalanul értesíti a fogva tartást végrehajtó intézetet.
A Be. 50. § (1) bekezdése határozza meg a védő kötelezettségeit. Eszerint a védő köteles a terhelttel a kapcsolatot késedelem nélkül felvenni, a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot kellő időben felhasználni. A védő köteles továbbá a terheltet a védekezés törvényes eszközeiről felvilágosítani, a jogairól tájékoztatni, a terheltet mentő, illetőleg a felelősségét enyhítő tények felderítését szorgalmazni. Amennyiben a védő akadályoztatva van, – előre nem ismert elháríthatatlan akadály felmerülése kivételével – helyettesítéséről gondoskodnia kell, amennyiben az eljárási cselekményen védő részvétele kötelező. A védő köteles az akadályoztatás tényéről – ha ez lehetséges – az eljárást folytató bíróságot, ügyészt, illetőleg nyomozó hatóságot az eljárási cselekmény megkezdése előtt értesíteni, amennyiben az eljárási cselekményen védő részvétele kötelező és előre nem ismert elháríthatatlan akadály miatt helyettesítéséről nem tud gondoskodni.
A Be. 179. § (4) bekezdése rögzíti, hogy a gyanúsított kihallgatásáról a nyomozó hatóság olyan időben köteles intézkedni, hogy a terhelt megfelelő időt és lehetőséget kapjon a védekezésre való felkészülésre [43. § (2) bek. c) pont].
Az Üt. 1. §-a szerint az ügyvéd a hivatásának gyakorlásával – törvényes eszközökkel és módon – elősegíti megbízója jogainak érvényesítését és kötelezettségeinek teljesítését. Közreműködik abban, hogy az ellenérdekű felek a jogvitáikat megegyezéssel intézzék el.
A 3. § (1) bekezdése értelmében az ügyvéd e tevékenységében szabad és független. Az ügyvéd nem vállalhat olyan kötelezettséget, amely a hivatásbeli függetlenségét veszélyezteti. A 3. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az ügyvédnek hivatását a legjobb tudása szerint, lelkiismeretesen, a jogszabályok megtartásával kell gyakorolnia, tevékenységében köteles mindenkor az ügyvédi hivatáshoz méltó magatartást tanúsítani.
Az Etikai kódex Preambulumában deklarálja, hogy az ügyvédi hivatás tiszteletben tartása a jogállamiság és a demokrácia elengedhetetlen feltétele a társadalomban. Az európai jogi hivatás széleskörűen elismert és tiszteletben tartott alapelvei nélkülözhetetlenek az igazságszolgáltatás helyes működéséhez, a joghoz való hozzáféréshez és a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesüléséhez.
Az Etikai kódex 8/4. pontja értelmében […] haladéktalanul kezdeményezni kell az előzetes letartóztatásban levő ügyféllel a személyes kapcsolat felvételét. A személyes szabadság korlátozásának ideje alatt a védő a terhelttel a szükséghez képest tartson kapcsolatot. A 8/7. pont szerint az ügyvédi beszélők lebonyolítása során a védő minden körülmények között tartsa be a fogva tartó intézet szabályait, de követelje meg védői jogainak maradéktalan érvényesülését. A 15/15. pont úgy rendelkezik, hogy a védő a feladata teljesítése során törekedjék arra, hogy nyomozási, illetve bizonyítási cselekménynél jelen legyen, és aktív magatartásával a védekezést segítse elő.
2. A védelemhez való jog részeként kell értelmezni a kapcsolattartás problematikáját, mivel az eredményes felkészülést csak a védő és a terhelt érdemi kapcsolattartásával lehet biztosítani. Fontos megemlíteni az Alkotmánybíróság által is elemzett fegyverek egyenlősége elvét, amely a tisztességes eljárás egyik meghatározó elemeként a büntetőeljárásban azt biztosítja, hogy a vádnak és a védelemnek egyenlő esélye és alkalma legyen arra, hogy a tény- és jogkérdésekben véleményt formálhasson és állást foglalhasson. Ez nem minden esetben jelenti azt, hogy a vád és a védelem teljesen azonos eszközökkel, jogosítványokkal bír, azonban mindenképpen megköveteli, hogy a védelem a váddal összevethető súlyú jogosítványokkal rendelkezzék.
A terheltekkel való kapcsolattartás alapvetően több összetevőből áll. A kapcsolatfelvétellel kezdődik, amikor a meghatalmazás aláírásra kerül, illetve amikor a nyomozó hatóság kirendeli a védőt. Ebben a szakaszban – az ügyvédi kamarák válaszai alapján – általánosságban megállapítható, hogy a nyomozó hatóságok rendszerint rövid úton, egy nappal vagy néhány órával a nyomozási cselekmény előtt értesítik a védőket – megjegyzem, a kamarai beszámolók szerint előfordul, hogy az értesítés elmarad –, akik így nehezen vagy egyáltalán nem tudnak megjelenni a nyomozási cselekményeken, ha meg is jelennek, általában nincs lehetőségük, idejük a védencükkel való konzultációra, a védekezés megfelelő megbeszélésére. Az országos rendőr-főkapitány is kiemelte, hogy a védő értesítéséről olyan időpontban és módon kell gondoskodni, hogy a védőnek legyen reális esélye a nyomozati cselekményen való megjelenésre. A nem megfelelő időben történő értesítés miatt egyrészt a tisztességes eljáráshoz való jog, másrészt a terheltek védelemhez való joga is sérülhet.
A legfőbb ügyész kiemelte, hogy a Be. nem tartalmaz rendelkezést a védő értesítésének garanciát biztosító időpontjára, határidejére. A kamarai válaszokból az tűnik ki, hogy a nyomozó hatóságok ezt több esetben – akár akaratlanul is – kihasználják annak érdekében, hogy a védelem hatékonyságát akadályozzák.
Azok az esetek, amikor a hatóság részéről logikusan előre tudható nyomozati cselekményeket a reggeli órákra időzít a hatóság, de erről csupán az előző nap esti óráiban küld értesítést fax útján a védőnek, nyilvánvalóan visszásságot okoznak a tisztességes eljáráshoz fűződő alapjoggal kapcsolatban.
A gyanúsítottként való első kihallgatás előtt alapvető fontosságú az adekvát védelem – ezzel együtt a védő megfelelő, időben történő értesítése – előkészítése, ugyanis gyakran az egész büntetőeljárás kimenetelét meghatározza az első gyanúsítotti vallomás, ahogyan ezt az Emberi Jogok Európai Bírósága is hangsúlyozta a jelentésemben idézett határozatában.
3. Jellemző problémaként említették a megyei kamarák, hogy a bv. intézetekbe nehézkes a bejutás, adott esetben több órát is kell várakozni, míg a védő beszélni tud védencével. A terhelttel való kapcsolattartás infrastrukturális feltételei nem minden bv. intézetben biztosítottak megfelelően, amint arra a Debreceni Ügyvédi Kamara pontos tényleírással rámutatott. A beszélők állapotának, számának, felszereltségének javítása nagymértékben növelné a védői munka hatékonyságát, amely társulva a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülésével, kellő garanciát adna a védő-ügyfél kapcsolattartása kiépítésének, tartalmának.
A BVOP álláspontja szerint az ügyvéd meghatalmazásának hatósági jóváhagyására akkor is szükség van, amikor a kirendelt védőből lesz utóbb meghatalmazott védő. Álláspontom szerint ez az értelmezés indokolatlanul akadályozza a védőt tevékenysége ellátásában. A jelenleg hatályos jogszabályok szerint a vád sikerességében érdekelt hatóságok gondoskodnak védő kirendeléséről7. A mai jogszabályi rendelkezések figyelembe vétele mellett további biztosíték nélkül, tényként kell elfogadni, hogy a hatóság a kirendelt védő személyét, nem tartja összeférhetetlennek akkor, ha a kirendelést utóbb a fogvatartott meghatalmazássá változtatja át. Amennyiben a kirendelt védőt utóbb meghatalmazza védelme ellátására a gyanúsított, úgy nincs semmilyen ok arra, hogy csupán ez a tény megszüntesse a kirendelés hatályát, és felvesse az összeférhetetlenség lehetőségét.
Az országos parancsnok szerint nem állnak fenn annak a technikai feltételei, hogy a védő fel tudja hívni telefonon a fogva tartás helyéül kijelölt intézetben védencét. Álláspontom szerint e feltétel biztosítása különösen a kirendelt védő és védence kapcsolattartása során lenne kiemelt fontosságú, de általánosan, meghatalmazás esetén is erősítené a védelemhez való alapjog gyakorolhatóságát, illetve érvényesülését.
A kirendelt védőkkel kapcsolatos jelentésemben a következőket emeltem ki8.
„Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a kirendelés jogintézményével elsősorban az a probléma merül fel, hogy a bv. intézetek nem minden esetben értesülnek kellő időben a kirendelt védő személyéről, elérhetőségéről. Az ügyészi rendelvényen — amelyen elrendeli az ügyész az előzetes letartóztatást — sok esetben hiányzik a védő elérhetősége, illetve nem tartalmazza, hogy kirendelt, vagy meghatalmazott védő jár-e el az ügyben. Megoldást jelenthetne, ha mellékletként, akár másolatban is, de megkapná az intézet a kirendelő határozatot, vagy a meghatalmazást, amelyből az adatok is rendelkezésre állnának, valamint esetlegesen az is, hogy helyettesként ki járhat el a védő helyett.”
A vád sikerességében érdekelt hatóságok és a bv. intézetek közötti információ csere hiányosságai végül is a védelem ellátását nehezítik.
A parancsnok álláspontját érthetővé teszi a bv. intézetek sajátos rendjének betartatása iránti igény. Ugyanakkor fel kell oldani a látszólagos ellentmondásokat, és az alapvető jogok érvényesülése érdekében megfelelő, jogszabályban rögzítendő kompromisszumokat kell kötnie a nyomozás hatékonyságáért, a terhelt elzárásáért, és a terhelt védelméért felelős feleknek.
Álláspontom szerint a kapcsolattartás eredményes, mielőbbi felvételét és a védelem hatékony ellátását segíthetné, ha azokban az esetekben, amikor a nyomozó hatóság székhelye nagyobb távolságra van a fogva tartás helyétől, a bv. intézetben aláírt meghatalmazást az intézet akár elektronikus úton, akár faxon, bizonyító erővel rendelkező hivatalos iratként megküldhetné az eljáró hatóságnak. 
A vizsgálatom során tapasztaltak megerősítettek abban, hogy a gyakorlatban számos olyan intézkedési lehetőség kínálkozik, amely vélhetőleg nem igényelne különösebb anyagi ráfordítást, a védő-ügyfél kapcsolattartása módjának maximális biztosítása, illetve kihasználása mégis elősegíthetné a védelemhez való alapjog hatékonyabb érvényesülését. A legfontosabb ilyen jellegű intézkedés célja minden bizonnyal az lenne, hogy a védelemhez és a tisztességes eljáráshoz fűződő alapjogokkal összefüggő visszásságok elkerülése érdekében a védők az ország egész területén megfelelő időben értesüljenek az eljárási cselekmények időpontjáról.

Intézkedésem
A vizsgálat során feltárt visszásságok bekövetkeztének megelőzése érdekében – az Ajbt. 37. §-a alapján – felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a jelentésemben rögzített szempontok figyelembevételével
– vizsgálja felül a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvényben a védők értesítésére vonatkozó rendelkezéseket, és kezdeményezze azok olyan módosítását, hogy a védők kellő időben értesüljenek az egyes nyomozási cselekmények elrendeléséről, foganatosításuk időpontjáról, ezzel biztosítva az azokon való megjelenésüket;
– érdemben működjön együtt és egyeztessen az ügyvédséget képviselő köztestülettel a védővel történő kapcsolattartás – és ezáltal a védelemhez való alapjog – érvényesülését elősegítő szabályok megalkotásakor, illetve módosításakor.

Budapest, 2012. szeptember 17.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
2 9/1992. (I. 30.) AB határozat.
3 56/1991. (XI. 8.) AB határozat.
4 Lásd: 6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat.
5 6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat
6 Emberi Jogok Európai Bírósága
7 Vö.: AJB-3107/2012. sz. jelentés, 38. o.
8 AJB-3107/2012. sz. jelentés, 27. o.