Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3272/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Kéri Szilvia
Az eljárás megindítása
A panaszos szerint a települési szilárdhulladék-szállításra vonatkozó önkormányzati rendeletnek az ingatlantulajdonosok által választható edényméretekkel kapcsolatos rendelkezéseit a „VKSZ” Veszprémi Közüzemi Szolgáltató Zrt. (a továbbiakban: Közszolgáltató) nem megfelelően értelmezi. Véleménye szerint esetükben, vagyis egy tízlakásos sorháznál a rendelet nem ad arra lehetőséget, hogy az ingatlantulajdonosok önállóan, kisebb méretű kukaedényben gyűjtsék a hulladékot, csak közös konténert használhatnak. Ennek ellenére hat ingatlantulajdonos kérésére a Közszolgáltató engedélyezte számukra, hogy kukaedényt használjanak. A többi lakó továbbra is az eddigi közös konténert veszi igénybe, azonban ennek megfelelően a hulladékszállítási díj arányosan nőtt.
A panasz alapján a Közszolgáltató gyakorlatát illetően felmerült a jogállamiság elve és az abból fakadó jogbiztonság követelmény sérelmének, illetve közvetlen veszélyének gyanúja, ezért vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során megkerestem a Közszolgáltatót és Veszprém Megyei Jogú Város polgármesterét.

Az érintett alapvető jogok és értékek
–	a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés „Magyarország független, demokratikus jogállam.”)

Az alkalmazott jogszabályok
–	a hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hgt.)
–	a települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet)
–	a települési szilárd hulladék kezelésével kapcsolatos közszolgáltatásról szóló 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet (továbbiakban: 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet)

A megállapított tényállás
A panasszal érintett, lakásszövetkezeti jogviszonyban létrejött, tíz lakásból álló sorház lakói 25 év óta közös gyűjtőedényt, konténert használtak, amelynek a díját egymás között arányosan elosztva, külön-külön fizették a Közszolgáltatónak. A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet szerint, ha a hulladékgyűjtő edény tárolása csak közterületen lehetséges, azt 2013. január 1-jétől a közterület használatára vonatkozó hatósági engedély vagy hatósági szerződés alapján létesített zárható konténertárolóban lehet elhelyezni. A megépítendő konténer tárolóval összefüggésben a tíz ingatlantulajdonos közül nyolcan 2011. november 2-án kelt írásbeli beadványukban – 2011. december 1-jétől – lemondták a Közszolgáltatónál a konténeres gyűjtést és helyette a kukaedényt választották. A Közszolgáltató ezt követően levélben kért tájékoztatást attól a két lakótól, aki nem írta alá a kérvényt, hogy milyen megoldást választ a jövőre nézve. A levél tartalmazta, hogy a nyolc lakó kérése elfogadható, mivel a 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet szerint sorház esetén lehetőség van arra, hogy kukás gyűjtést folytassanak a lakók.
Öt lakó (hárman azok közül, akik előzőleg a kukaedényre vonatkozó kérvényt aláírták) 2011. november 25-én kelt beadványában úgy nyilatkozott, hogy nem kívánnak áttérni a konténerről a kukásedényre. Az így nyilatkozó öt lakót egyenként írásban tájékoztatta a Közszolgáltató arról, hogyan alakul a konténer díja közöttük. Végül az ötből még egy lakó a kukásedényt választotta, így összesen hatan tértek át a kukaedényre, és négyen maradtak a konténer mellett.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet meghatározza a rendszeresített, zárt szabványos gyűjtőedény választható méretét ingatlan típustól függően. A panasz benyújtásakor hatályos szabály szerint családi házaknál, hat lakásosnál nem nagyobb társasházaknál 60, 80, 120, 240 literes edény, társasházaknál 360 literes edény, illetve 660, 770, 1100 literes zárt konténer választható. A 4. § (2) bekezdés d) pont a nem természetes személyek tulajdonában álló ingatlanok esetében választható kukaedény vagy konténer méreteket állapítja meg.
A panaszos vitatja a Közszolgáltató azon gyakorlatát, mely szerint megengedte az áttérést a lakóknak konténerről a gyűjtőedényre. Véleménye szerint ez ellentétben áll a 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet szabályaival, vagyis a hat lakásosnál nagyobb társasház esetén csak konténert lehet használni. Eddig a társasházra vonatkozó szabályt alkalmazta a Közszolgáltató. Problémát jelent véleménye szerint annak az értelmezése, hogy a lakásszövetkezeti sorház társasháznak minősül-e vagy sem.
A panaszos a polgármesteri hivatalhoz fordult segítségért. A hivatal válaszlevelében tájékoztatta, a kérdéses sorház egy helyrajzi számon szerepel, osztatlan közös tulajdonban, és a szövetkezet tulajdonában áll az ingatlannyilvántartás szerint. A tulajdonosok használati joggal rendelkeznek. A szövetkezetet azonban jogutód nélkül törölték a cégjegyzékből, ezzel összefüggésben vagyonrendezési eljárás folyik. Társasházként, szövetkezetként egy adott ingatlan csak alapító okirattal, illetve szervezeti és működési szabályzattal működhet, ezért a hivatal álláspontja szerint a lakókat a hulladékszállítási közszolgáltatás tekintetében külön tulajdonosként kell kezelni. Hivatkoznak a Közszolgáltató tájékoztatására, amely szerint a lakók egyénileg jelentkeztek be a közszolgáltatásba, de közösen döntöttek a közös konténer használata mellett. A többség akarata alapján a közös konténeres hulladékszállítást a Közszolgáltató megszüntetheti. A számlákat név szerint külön kapják a lakók. A hivatal és a panaszos között e-mailen történt levelezés szerint több bejelentés is érkezett a polgármesteri hivatalhoz, hasonló problémával, más lakásszövetkezeti sorházaktól.
A Közszolgáltatót a panasszal kapcsolatos álláspontjának kifejtésére kértem, továbbá, hogy válaszában térjen ki arra is, hogy vele a lakóközösség vagy az egyes tulajdonosok állnak-e jogviszonyban? A jogviszony kezdetekor milyen módon igazolták a Közszolgáltatónak, hogy társasházként vagy családi házként kívánják a lakók igénybe venni a szállítást? Az akkor hatályos önkormányzati rendelet is a jelenlegi szabályokat tartalmazta-e a kukaedények és konténerek választhatóságára vonatkozóan? Amennyiben korábban más szabályt tartalmazott a kérdéskört szabályozó helyi rendelet, annak megfelelően változott-e a Közszolgáltató által folytatott gyakorlat? Hogyan értelmezi a lakásszövetkezet jogállását, az társasháznak vagy családi háznak tekintendő-e a rendeletnek a választhatóságra vonatkozó szabályai szerint? A probléma csak egy lakóközösséget érint, vagy többet is?
A Közszolgáltató válaszában kifejtette, hogy jogelődje és a lakók közötti jogviszony több mint 25 éve jött létre, külön szerződéskötés nélkül, a szolgáltatás igénybevételével. Ekkoriban jogszabály még nem rendezte a hulladékszállításra vonatkozó szabályokat. A Közszolgáltató a 25 éves gyakorlat alatt soha nem kezelte társasházként a közösséget, a lakók egyedileg állnak jogviszonyban vele, a számla is az egyes tulajdonosok részére kerül kiállításra. A Közszolgáltató álláspontja szerint az új helyzet megoldására a tulajdonosok belső jogviszonyában van lehetőség. A tájékoztatás szerint a probléma csak ennél a sorháznál alakult ki, más lakásszövetkezeti lakóközösségnél nem.
Veszprém Megyei Jogú Város polgármestere a hozzá intézett megkeresésemre adott válaszában kiemelte, hogy a Közszolgáltató levelében foglaltakkal egyetért, azt megerősíti, illetve a lakásszövetkezeti jogállás tekintetében a lakásszövetkezetekről szóló 2004. évi CXV. törvény rendelkezéseit tekintik irányadónak. A probléma pedig egyedi, más esetben nem fordult elő.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatásköröm tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – a közigazgatási szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Az Ajbt. 18. § (2) bekezdése szerint közszolgáltatást végző szerv – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv, a közüzemi szolgáltató, az egyetemes szolgáltató, az állami vagy európai uniós támogatás nyújtásában vagy közvetítésében közreműködő szervezet, a jogszabályban közszolgáltatásként megjelölt tevékenységet végző szervezet, valamint a jogszabályban előírt, kötelezően igénybeveendő szolgáltatást nyújtó szervezet. A közszolgáltatást végző szerv kizárólag e tevékenységével összefüggésben vizsgálható.
A konkrét vizsgálattal összefüggésben a „VKSZ” Veszprémi Közüzemi Szolgáltató Zrt. az ombudsman által vizsgálható közszolgáltatást ellátó (annak megszervezésében felelős) szervnek, illetve közszolgáltatónak minősül. A vizsgálat folytatásának lehetőségét az Ajbt. 20. § (1) bekezdése biztosítja számomra.

II. A vizsgált alapjogok tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az állami és önkormányzati döntések jogszabályoknak való megfelelőségét is.

III. Az ügy érdemében
A Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint „Az ingatlan tulajdonosa, birtokosa vagy használója (a továbbiakban együtt: ingatlantulajdonos) köteles az ingatlanán keletkező, az ideiglenes tárolásra szolgáló (közműpótló) létesítmények, berendezések ürítéséből származó, illetve közüzemi csatornahálózatba vagy más módon befogadóba vagy szennyvíztisztítóba nem vezetett települési folyékony hulladékot, valamint a települési szilárd hulladékot a külön jogszabályban előírtak szerint gyűjteni, továbbá az annak begyűjtésére feljogosított hulladékkezelőnek átadni.”
A települési önkormányzat kötelezően ellátandó közszolgáltatásként az ingatlantulajdonosoknál keletkező települési hulladék kezelésére hulladékkezelési közszolgáltatást szervez, és tart fenn1. A törvény 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg – többek között – az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit, a szolgáltatás ingyenességét, a szüneteltetés lehetőségét, és a közszolgáltatással ellátott terület határait2.
A közszolgáltató feladata az önkormányzati rendeletben előírt módon a települési hulladék ingatlantulajdonosoktól történő begyűjtése, elszállítása a települési hulladékkezelő telepre, illetőleg a települési hulladék kezelése, kezelő létesítmény üzemeltetése, a szolgáltatás folyamatosságának biztosítása3.
A települési szilárd hulladék szállítási közszolgáltatással kapcsolatban a közszolgáltatók gyakorlatát vizsgálva egy korábbi jelentésemben4 megállapítottam, hogy a magasabb szintű jogszabályok keretei között az egyes önkormányzati rendeletek határozzák meg a szolgáltatás minden lényegi elemét. A Hgt. 23. §-ában konkrétan meghatározza azokat a szabályozási tárgyakat, melyekben a törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására rendeletet alkot a közgyűlés. A rendeletalkotás joga nem delegálható a Közszolgáltatóra. A vonatkozó jogszabályok, így a Hgt. keretei között alkotott helyi rendeletek, valamint az önkormányzattal kötött közszolgáltatási szerződés előírásai alapján köteles ellátni feladatát a Közszolgáltató.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet 2010. július 1-jén lépett hatályba. A panasz benyújtásakor hatályos 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet 4. § (2) bekezdése az alábbiak szerint szabályozta a választható edényeket. 
4. § (2) bekezdés: „Rendszeresített zárt, szabványos gyűjtőedénynek minősül:
a) családi házaknál, illetve 6 lakásosnál nem nagyobb társasházaknál 60, 80, 120, 240 literes kukaedény, szabványos gyűjtő edényzet
b) társasházaknál 360 literes kukaedény, 660, 770, 1100 literes zárt konténer (…)
d) nem természetes személyek tulajdonában álló ingatlanok esetében 60, 80, 120, 240, 360 literes kukaedény, 660, 770, 1100 literes zárt konténer”.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet szerint a Közszolgáltató és az ingatlan tulajdonos között a kötelező közszolgáltatással kapcsolatos jogviszony a szolgáltatási szerződés megkötésével, vagy a szolgáltatás igénybevételével jön létre. A tárolóedény választásra vonatkozóan a rendelet azt a szabályt tartalmazza, hogy az edény mérete arányos legyen a keletkező hulladék mennyiségével, de önálló ingatlanonként a heti ürítés gyakoriságának figyelembevételével minimum heti 60 liter tárolókapacitás rendelkezésre kell, hogy álljon. A Közszolgáltató által kiállított számla alapján az ingatlantulajdonos köteles megfizetni a díjat5.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet nem tartalmaz meghatározást arra vonatkozóan, hogy mit ért ingatlantulajdonos, társasház, családi ház, lakásszövetkezet és sorház alatt. A 2009. november 12-én kelt közszolgáltatási szerződés nem tartalmaz külön rendelkezést a hulladékgyűjtő edény választásával összefüggésben. Meghatározza azonban a fogyasztó fogalmát, amely szerint fogyasztó az az ingatlantulajdonos vagy használó, aki a vonatkozó jogszabályok és a szerződés alapján a közszolgáltatást igénybe veszi.
A Közszolgáltató tájékoztatása szerint tehát 25 éves gyakorlat az, hogy a sorház ingatlantulajdonosai konténert használnak, a tulajdonosok egyenként állnak jogviszonyban a Közszolgáltatóval, ennek megfelelően személyre szabottan kapják a számlát, és a jogviszony az igénybevétellel jött létre. A Közszolgáltató véleménye szerint a kialakult konfliktust az ingatlantulajdonosok egymás közötti megegyezéssel tudnák feloldani.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet szerint konténert társasház és nem természetes személy tulajdonos választhat. A Közszolgáltató szerint a sorház sem nem társasház, és nem is a nem természetes személy tulajdonában álló ingatlan, hiszen tájékoztatása szerint a lakókat egyedi tulajdonosként kezeli, egyedi nyilvántartási lapot vezet róluk. 
Megállapítom, hogy a Közszolgáltató szolgáltatási gyakorlata 2010. július 1-jétől nem felel meg a 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet előírásainak, mivel a Közszolgáltató jogértelmezése alapján csak az a) pont szerinti családi ház kategóriába tartozhattak a sorház lakói, és ebben az esetben konténert nem is választhattak volna a továbbiakban. 
Jelenleg pedig hat lakó esetében egyéni kukás megoldás van, négy pedig használja a konténert továbbra is. Tehát a 10 lakásos sorház lakóit – akiket külön ingatlantulajdonosként értelmez a Közszolgáltató – egyszerre sorolja be a családi ház és a társasház rendeleti kategóriájába, mivel négy lakónak engedélyezte továbbra is a konténer használatát. Ez a Közszolgáltatói gyakorlat sem felel meg a 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendeletnek, mert ilyen vegyes megoldást legfeljebb csak a 4. § (2) bekezdés a d) pontja engedélyez, az azonban a nem természetes személy tulajdonosokra vonatkozik. A d) pont értelmezése véleményem szerint nem azt engedi meg, hogy egyszerre igénybe vehető lenne a kukaedény és a konténer is, hanem vagylagos választási lehetőséget ad a nem természetes személyek tulajdonában álló ingatlanoknál. 
A Hgt. 25. §-a szerint a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell meghatározni, külön jogszabályban meghatározottak szerint figyelembe véve a következőket: a) a közszolgáltatás jellege, b) a kezelt hulladék mennyisége és minősége, c) a közszolgáltatást működtető szolgáltató hatékony működéséhez szükséges folyamatos ráfordítások, ezen belül a szállítás, begyűjtés, a hasznosítás és az ártalmatlanítás költségei, d) a közszolgáltatás fejleszthető fenntartásához szükséges költségek, ennek keretében különösen a szolgáltatás megkezdését megelőzően felmerülő, a szolgáltatás ellátásához szükséges beruházások költségei, ártalmatlanítás esetében a kezelő létesítmény bezárásának költségei, lerakó esetén a bezárást követő utógondozás és a harminc évig történő monitorozás költségei.
A közszolgáltatási díj meghatározható alapdíj (rendelkezésre állási díj) és ürítési díj összegeként is. Az alapdíj a kezelt hulladék mennyiségétől függetlenül felmerülő üzemeltetési költségek, az ürítési díj – az elvégzett közszolgáltatással arányosan – a kezelt hulladék mennyiségétől függő költségek fedezetére szolgál.
A 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet 6. § (1) bekezdése szerint települési hulladék kezeléséért közszolgáltatási díjat kell fizetnie annak, aki a Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint a települési hulladék gyűjtésére és a közszolgáltatónak való átadására kötelezett, kivéve, ha a Hgt. 23. § f) pontja alapján az önkormányzat mentességet állapított meg, vagy a közszolgáltatás ingyenes.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott a hulladékszállítási díj megállapításával. Így az 52/1998. (XI. 27.) AB határozatban kimondta, hogy az "igazi arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósíthatja meg, amely a díjtétel megállapítását az elszállított szemét mennyiségéhez igazítja". A 12/2000. (III. 31.) AB határozatban az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy "A jóhiszeműség és a tisztesség elvének való megfelelés Ptk.-beli szabálya erősíti azt az önkormányzatokkal szembeni követelményt, hogy amikor a szemétszállítási díj meghatározása során a díj összegét nem a tényleges szemétkibocsátáshoz és az elszállított szemét mennyiségéhez, hanem más mutatóhoz (pl. lakásban élő személyek száma, lakóegységek és más helyiségek száma, kiürített tartóedények száma, űrmérete stb.) kötik, fokozottan törekedjenek a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének megvalósítására" (ABH 1998. 492, 495.). 
Rögzítette továbbá az Alkotmánybíróság, hogy a "közületi díjmegállapítás (szemétszállításra használt edénytérfogat + gyűjtési gyakoriság) már alkalmas a szemét ténylegesen elszállított és ártalmatlanításra kerülő munkamennyiség, mint szolgáltatás, és az ehhez kapcsolódó díj, mint ellenszolgáltatás arányosságának megállapítására. A közületi szemétszállítási és ártalmatlanítási szolgáltatás díjfizetési kötelezettségének meghatározása, vagyis a szerződött űrtartalmú szeméttároló edénynek a gyűjtési gyakoriságon alapuló szolgáltatási díja okkal vélelmezhetően a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás tényleges egyenértékűségének érvényesüléséhez vezet. (...) Mivel a tárolóedények űrtartalma és a szemétszállítás gyakorisága a kibocsátott szemét tényleges mennyiségét tükröző normaszámítási mód, az erre alapított szolgáltatási díj megállapítás tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányosságát tükrözi" (48/2000. (XII. 18.) AB határozat).
A Közszolgáltató azon gyakorlata, hogy a sorház lakói egyszerre használhatnak kukásedényt és konténert is, fentiek alapján helytelen jogértelmezés. Így a díjfizetés a konténert használó lakó esetében nem igazodik az elszállított mennyiséghez, azzal nem arányos. Továbbá a túlzott nagyságú konténer a továbbiakban nem képes ösztönözni a kevesebb hulladéktermelésre az ingatlantulajdonosokat. Ez éppen a hulladékgazdálkodás legfontosabb elve, a megelőzés ellen hat. 
A polgármesteri hivatalnak a panaszos részére írt tájékoztató levele szerint az egy helyrajzi számon lévő, osztatlan közös ingatlan az ingatlan nyilvántartás adatai szerint a szövetkezet tulajdonában áll, és a lakók használati joggal rendelkeznek. A szövetkezetet azonban 1993-ban jogutód nélkül törölték a cégjegyzékből, és jelenleg vele szemben vagyonrendezési eljárás van folyamatban. 
A nem hiteles tulajdoni lap szemle másolatok alapján a földrészlet áll a szövetkezet tulajdonában, a szövetkezeti tulajdonú épületrészeket és helyiségeket egy közgyűlési jegyzőkönyv tartalmazza, a szövetkezeti ház egyes lakóingatlanainak tulajdonosa azonban nem a szövetkezet, hanem a lakó. 
A Közszolgáltató tájékoztatása szerint az ingatlantulajdonosok egyenként állnak jogviszonyban a Közszolgáltatóval, ennek megfelelően személyre szabottan kapják a számlát, és a jogviszony az igénybevétellel jött létre.
A rendelkezésemre álló dokumentumokból megállapítottam, hogy a lakásszövetkezetet törölték a cégjegyzékből, és társasház alapítás nem történt meg, így a sorház lakóit a Hgt. 20. § (1) bekezdése alapján az edényválaszthatóság tekintetében csak a rendelet 4. § (2) bekezdés a) pont szerinti családi házra vonatkozó lehetőség illeti meg, vagyis a kukaedény használata. 
A Közszolgáltató szolgáltatási gyakorlata a sorház tekintetében az edények választhatóságára vonatkozóan 2010. július 1-jétől nem felel meg a rendelet előírásainak, mivel - a sorház lakóira vonatkozó Közszolgáltatói értelmezés szerint - csak kukásedényt használhattak volna, konténert nem. A kifogásolt gyakorlat következtében sérült a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye.
A 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet 4. § (2) bekezdését a Veszprém Megyei Jogú Város közgyűlése a 43/2012. (VI. 29.) rendeletével 2012. július 5-i hatállyal módosította. A módosítás célja, hogy a rendelet a kukásedény választhatósága tekintetében – a sorházakkal összefüggésben – pontosabb szabályt tartalmazzon. Az új szabályozás – 4. § (2) bekezdés a) és b) pontjai – értelmében, rendszeresített gyűjtőedénynek minősül családi házaknál, a tízlakásosnál nem nagyobb társasházaknál, sorházaknál 60, 80, 120, 240 literes kukaedény, a tízlakásosnál nagyobb társasházaknál, sorházaknál, tömbházaknál 360 literes kukaedény, 660, 770, 1100 literes zárt konténer.
A módosítás következtében a jelenleg hatályos szabályozás szerint csupán egy értelmezés lehetséges, a tízlakásos sorház lakói csak kukásedényt használhatnak, konténert nem.

Intézkedéseim
Az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a „VKSZ” Veszprémi Közüzemi Szolgáltató Zrt.-nél, hogy 
1. közszolgáltatási kötelezettségét a települési szilárd hulladék kezelésével kapcsolatos közszolgáltatásról szóló 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendeletnek megfelelően teljesítse, és az edények választására vonatkozó szabályok szerint járjon el;
2. vizsgálja meg továbbá, hogy a többi lakásszövetkezeti jogviszonyban álló sorháznál is szükséges-e a kialakított gyakorlat megváltoztatása, annak a rendelet szabályaihoz igazítása.

Budapest, 2012. szeptember 17.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Hgt. 21. § (1) bekezdés
2 Hgt. 23. § „A települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg:
a) a helyi közszolgáltatás tartalmát, a közszolgáltatással ellátott terület határait;
b) közszolgáltató megnevezését, illetőleg annak a működési területnek a határait, amelyen belül a közszolgáltató a közszolgáltatást rendszeresen köteles ellátni;
c) a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a közszolgáltató és az ingatlantulajdonos ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit - beleértve az egyes ingatlanfajtákra vonatkozó speciális szabályokat -, a szolgáltatásra vonatkozó szerződés egyes tartalmi elemeit;
d) a közszolgáltatás keretében kötött szerződés létrejöttének módját, valamint a közszolgáltatás igénybevételének - jogszabályban nem rendezett - módját és feltételeit;
e) a közszolgáltatással összefüggő - jogszabályban nem rendezett - települési önkormányzati feladat- és hatáskört;
f) az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit vagy a szolgáltatás ingyenességét;
g) a közszolgáltatással összefüggő személyes adatok (közszolgáltatást igénybe vevő neve, lakcíme, születési helye és ideje, anyja neve) kezelésére vonatkozó rendelkezéseket;
h) a gazdálkodó szervezet számára - a 20. § (4) bekezdésében meghatározott kivétellel - a gazdasági tevékenységével összefüggésben keletkezett, nem elkülönítetten gyűjtött és a 13. § alapján nem hasznosított vagy ártalmatlanított hulladéka tekintetében a közszolgáltatás kötelező igénybevételét a 21. § (2) bekezdésében foglaltakra figyelemmel.”
3 Hgt. 27. § (1) bekezdés
4 AJB-1624/2011. számú jelentés
5 30/2010. (VI. 28.) közgyűlési rendelet 2. § (2) bekezdés, 4. § (4) bekezdés 11. § (1) bekezdés