Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3203/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Várady Eszter 
dr. Bódis Cecília
Az eljárás megindítása
2012-ben indítottam el az ügyvédek és a hozzájuk forduló ügyfelek jogainak érvényesülésével foglalkozó projektemet. A témakörön belül alapkérdésnek tartom az ügyvédek megfelelő szakmai felkészültségét, a folyamatos képzés lehetőségének biztosítását és ellenőrzését. Az egyéni alapjogok védelme szempontjából pedig különösen fontos az alkotmányjogi panaszeljárás során bevezetett ügyvédkényszer, amely szintén felveti az ügyvédjelöltek (esetleg az ügyvédek) külön alapjogi-emberi jogi alapképzésének szükségességét. 
Figyelemmel az ügyvédek által képviselt állampolgárok jogaira, illetve az ügyvédi kar jogait érintő kérdésekre, a jogállamiság elvének és a jogbiztonság követelményének [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés], valamint a tisztességes eljáráshoz való jog [Alaptörvény XXIV. cikk] érvényesülésének vizsgálatát az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (1) bekezdésének d) pontja, valamint a 18. § (4) bekezdése alapján az alapjogi képzés témakörében hivatalból vizsgálatot rendeltem el. 
Vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) bekezdés a./ pontjában foglaltak alapján tájékoztatást kértem a Magyar Ügyvédi Kamara elnökétől, az közigazgatási és igazságügyi minisztertől.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés]
– A tisztességes eljáráshoz való jog. „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.” [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés]
– Jogorvoslathoz való jog [XXVIII. cikk (7) bekezdés] „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.„

Alkalmazott jogszabályok
– Magyarország Alaptörvénye
– Az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (továbbiakban: Üt.)
– A jogi szakvizsgáról szóló 5/1991. (IV. 4.) IM rendelet 
– Az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet

A megállapított tényállás
Az ügyvédjelöltek képzése a jogszabályok erre vonatkozó rendelkezése hiányában, továbbá az önkormányzatiság elvéből, illetve a területi kamarák működési önállóságából eredően valamennyi kamara saját döntésének függvénye. Erre tekintettel a vizsgálatomhoz szükséges adatok, információk beszerzése céljából megkereséssel fordultam a Magyar Ügyvédi Kamarához.
A kamara elnökétől az alábbi kérdésekben kértem tájékoztatást:

1.	Létezik-e egységes ügyvédjelölt képzés, illetve bocsát-e ki erre vonatkozóan a Magyar Ügyvédi Kamara szakmai iránymutatást?
2.	Érkezett-e a Magyar Ügyvédi Kamarához 2008-2011. év közötti időszakban a képzéssel összefüggő panasz?
3.	A többi európai ország gyakorlatához hasonlóan szükségesnek tartja-e, hogy az alapjogi felkészítés az ügyvédjelölt képzés része legyen?
4.	Részesülnek-e a Jogi Segítségnyújtó Szolgálatoknál tevékenykedő ügyvédek olyan speciális gyakorlati képzésben, mely a legrászorultabb társadalmi réteg alapjogainak érvényesítéséhez szükséges?
5.	Kérem, fejtse ki véleményét a jelenlegi szakvizsgarendszer reformjáról, érintve az egységesség-szakosodás kérdéskörét!

1. A kamara elnöke 2012. június 5-én kelt válaszában tájékoztatott, hogy a Magyar Ügyvédi Kamara testületi üléseinek és rendezvényeinek állandó napirendi pontja az ügyvédjelölt-képzés tapasztalatainak vizsgálata. 2007-2008-ban eseti bizottság tett javaslatokat a jelöltoktatás országos reformjára, melynek nyomán előterjesztések születtek. A folyamat azért torpant meg, mert az akkori felügyelő minisztérium 2008-2009-re új ügyvédi törvény megalkotását tervezte és azon az állásponton volt, hogy az önszabályozás az új ügyvédi törvény hatályba lépéséig nem aktuális, ezért az átfogó országos koncepció tárgyalása félbeszakadt. 
2010-ben az Országos Ügyvédértekezleten a kérdést ismét napirendre tűzték. A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium felelős államtitkára a plénumon úgy nyilatkozott, hogy 2011. január l-jével jogi szakvizsga-reformot hajtanak végre és erre tekintettel az elnök véleménye szerint az önszabályozásra még érdemes várni. Az elmúlt 4 év szakmai műhelymunkáit összegezve megállapította, hogy a területi kamarák regionális összefogással egymást segítve szervezik az ügyvédjelölt oktatási feladataikat. Az egyetemi városok nem igényelnek központi irányítást vagy szervezést. Általában az egyetemekkel rendelkező egyes megyék (pl. Veszprém) – a bírósági fogalmazóképzéssel együttműködve – elégedettek saját képzési rendszerükkel. 
A Magyar Ügyvédi Kamara Teljes ülése 2011. október 24-én fogadta el az 5/2011. számú szabályzatát. Az ügyvédjelöltek képzésének szabályairól, az ügyvédek és ügyvédjelöltek ezzel kapcsolatos feladatairól, valamint a kamaráknak az ügyvédjelöltek képzésének megszervezésével kapcsolatos feladatiról. 
A szabályzatot kihirdetésre felterjesztették a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumhoz. A területi kamarák örömmel vennék, ha egy módszertani fórum (nem feltétlenül intézmény) fókuszán keresztül bizonyos módszertani anyagokhoz hozzájuthatnának (p1. letétkezelés, pénzmosás elleni küzdelem, elektronikus adatbázisok kezelése, irodai asszisztensek kézikönyvei stb.), azonban mindaddig, amíg a jogi szakvizsga végleges rendszere, és erre alapítottan az ügyvédjelölti képzés rendszere nem alakul ki, ezen módszertani anyagok kiadása sem időszerű. 
2. Az elnök tájékoztatása értelmében a Magyar Ügyvédi Kamarához 2008-2011. között a képzéssel összefüggően mindössze abban a tárgyban érkezett ügyvédjelöltek részéről panasz, hogy néhányan kifogásolták a területi kamara keretei között megszervezett ügyvédjelölt képzés kötelező jellegét, illetve a számonkérés lebonyolítását. Az említett szabályzat elfogadása előtt javaslatokat kért a területi kamaráktól.
3. Az önálló speciális alapjogi felkészítést a területi kamarák többsége megfelelő előadó hiányára is hivatkozással nem tartja megvalósíthatónak. Álláspontja szerint e vonatkozásban kellően lehet alapozni az egyetemi képzésre. 
4. Az ügyvédi kamarák szerint az igazságügyi szolgálatnál jogi segítséget nyújtó ügyvédek részére nem látják szükségesnek külön szakirányú továbbképzés előírását. 
5. A jelenlegi jogi szakvizsgarendszer reformra szorul. Ezt a magyar ügyvédi kamara elnöke nem csak a kamara elnökeként, de a Jogi Szakvizsga Bizottság elnökeként is vallja. Az ezzel kapcsolatos műhelymunka a múlt évben indult a KIM-ben, az első tervezet azonban valamennyi hivatásrend számára elfogadhatatlan volt.
Ezzel kapcsolatban felvetette azt is, hogy helyes-e ilyen súlyú kérdéseknek miniszteri rendeletben való szabályozása. Kiemelendőnek tartotta, hogy az egységes jogi szakvizsga jelenlegi formájában nem felel meg annak a célnak, hogy a különböző hivatásrendek gyakorlói a választott hivatás speciális ismeretanyagáról is számot adjanak. Ezért – véleménye szerint – alapvetően olyan megoldáson érdemes gondolkodni, amely a vizsgát két részre bontaná. Az ún. alapvizsga továbbra is egységes lenne. Ennek keretében az általános jogi tájékozottsághoz elengedhetetlen tárgyakból történne mindenki számára egységesen a vizsga (p1. polgári jog, polgári eljárás jog stb.), míg a vizsga második része ún. hivatásrendi vizsga lenne. Ez utóbbinak a vizsgaanyagát a jogszabály keretei között a hivatásrendek állítanák össze. Hivatásrendi váltás esetén értelemszerűen csak ún. különbözeti vizsgát kellene tenni. A vizsga lebonyolításának rendje is megújításra szorul.

A közigazgatási és igazságügyi miniszternek az alábbi kérdéseket tettem fel. 
1.	Szükségesnek tartaná-e egységes ügyvédjelölt képzés bevezetését, szabályozását?
Az ügyvédjelölt képzések lebonyolításában, szervezésében, tematikája kialakításában – autonómiájukat is figyelembe véve – segíti-e jelenleg a minisztérium a területi kamarákat, ill. a Magyar Ügyvédi Kamarát szakmai iránymutatással, előírással? 
2.	Szükségesnek tartja-e, hogy speciális alapjogi, emberi jogi felkészítés is része legyen az ügyvédjelöltek képzésének?
3.	Részesülnek-e az igazságügyi szolgálatnál jogi segítséget nyújtó ügyvédek szakirányú továbbképzésben egyrészt a legrászorultabb társadalmi réteg alapjogainak érvényesítéséhez, másrészt az alkotmányossági panasz benyújtásának új szabályozására figyelemmel? 
4.	Mi az álláspontja a jelenlegi jogi szakvizsgarendszer átalakításának, reformjának szükségességéről, az egységesség, szakosodás kérdéséről? 
5.	Zajlik-e jogszabály-előkészítés – esetleg készült-e a külföldi tapasztalatokat felmérő elemzés a témakörben?

A közigazgatási és igazságügyi miniszter az alábbiakról tájékoztatott: 
1. Az egységes ügyvédjelölt képzésre vonatkozóan a MÜK elfogadta az ügyvédjelöltek képzésének szabályairól, az ügyvédek és ügyvédjelöltek ezzel kapcsolatos feladatairól, valamint a kamaráknak az ügyvédjelöltek képzésének megszervezésével kapcsolatos feladatairól szóló 5/2011. (X.24.) MÜK sz. szabályzatát. A szabályzatot a tárca törvényességi felügyeleti szempontból megvizsgálta, azzal kapcsolatban több törvényességi és szövegpontosító észrevételt tett. A miniszter szerint javaslataikat a MÜK elfogadta, a szabályzat átdolgozás alatt áll. 
2. A miniszter véleménye értelmében a hatályos jogszabályok szerint a képzések megszervezése és lebonyolítása a kamarák feladata, e feladat sikeres ellátásában a minisztériumnak elsősorban a jogalkotási, illetve a törvényességi felügyeleti tevékenység eszközeivel kell segítséget nyújtania; akkor kell ezekkel beavatkoznia, ha a jogszabályok végrehajtása nem biztosított, a kamarai autonómia keretein belül működtetett képzés nem tudja a célját elérni. Ha ezen túlmenően is igényelnek a kamarák szakmai támogatást, technikai segítséget a képzések lebonyolításához, azt a tárca – a lehetőségeihez mérten – megteszi (pl. szakembereket biztosít a képzések megtartásához, megkereséseket véleményez a képzések szakmai kérdéseire vonatkozóan, szakmai kezdeményezéseket támogat). 
3. Az ügyvédjelöltek képzésének alapjogi, emberi jogi felkészítéssel való kiegészítésével kapcsolatban a miniszter véleménye szerint elmondható, hogy az ügyvédjelöltek képzése a kamara feladata, így szabad mérlegelési körébe tartozik a képzés tematikájának meghatározása. Az ügyvédjelölt képzés elsődleges célja a joggyakorlatukat töltő jelöltek felkészítése az ügyvédi tevékenység gyakorlására. Ennek vitathatatlanul része az alapjogok érvényesítésében való jogi tanácsadás, képviselet, okiratszerkesztés. 
4. Az Igazságügyi Szolgálatnál jogi segítségnyújtást nyújtó ügyvédek (azaz a KIMISZ-szel szerződő pártfogó ügyvédek) továbbképzésére vonatkozóan kifejtette, hogy tekintettel arra, hogy a jogszabályok nem írnak elő a jogi segítők számára a jogi segítségnyújtási tevékenységgel kapcsolatos kötelező képzést vagy továbbképzést, a KIMISZ nem szervez képzést vagy továbbképzést. Ettől függetlenül az ügyvédek önkéntes alapon részt vehetnek a kérdésben említett szakterületekre vonatkozó, más szervek által szervezett képzéseken, illetve az illetékes ügyvédi kamara, vagy a MÜK képzésén, továbbképzésén. 
5. A jogi szakvizsgarendszer reformjával kapcsolatban arról tájékoztatott, hogy a hatályos jogi szakvizsga rendszer hiányosságainak felmérése a minisztériumnál folyamatban van. A hivatásrendi alapon szerveződő jogi szakvizsga rendszer kialakítására vonatkozó felvetést a minisztérium vizsgálja, ezzel kapcsolatban az érintett hivatásrendek bevonásával történő egyeztetéseket követően lehet döntést hozni. 
A jogi szakvizsga jelenlegi követelményrendszere felülvizsgálatának szükségességével kapcsolatban a miniszter megjegyezte, hogy indokoltnak mutatkozik a gyakorlatorientáltabb számonkérés mind a szóbeli, mind az írásbeli vizsga esetében. 
Jelezte továbbá, hogy a gyakorlatban visszatérő problémákat a jogi szakvizsga rendszer átalakításáról születő döntés meghozataláig jogszabály-módosítás keretében oldják meg.
6. Végezetül arról tájékoztatott, hogy a tárcánál jelenleg nincs folyamatban a hivatkozott jogterületet érintő átfogó kodifikáció, a különböző szakterületekről érkező szakmai tapasztalatok, javaslatok feldolgozása azonban, az érintett probléma jellegéről és megoldásának lehetőségeitől függően a jogalkotásba történő beintegrálása folyamatos.

Nemzetközi kitekintés
Az aktuális európai gyakorlat, a már alkalmazott bevált gyakorlatok áttekintése érdekében megkeresést intéztem az európai ombudsmanokhoz. A megkereséseimben egyrészt az alapjogi képzés rendszeréről kértem tájékoztatást, másrészt arról, hogy vannak-e a megkeresett országban kifejezetten emberi jogi tevékenységet folytató ügyvédek. 
Az európai államok szabályozási rendszereit összevetve megállapítható, hogy mindenütt található valamilyen szakmai szervezet (pl. ügyvédi kamara, jogász egyesület, stb.), amely az ügyvédi tevékenységet irányítja és amellett, hogy a legfőbb funkciójukat a szakmai-etikai alapú normák meghatározásában, illetve a fegyelmi jogkör gyakorlásában határozzák meg, az ügyvéddé válás követelményrendszerét, képzési feltételeiket is meghatározzák. Ezeket áttekintve látható, hogy vannak példák egészen speciális követelményekre. [https://ejustice.europa.eu, https://e-justice.europa.eu/contentMaximisation.do?plang=hu&idTaxonomy=29&idCountry=eu&action=print, http://ec.europa.eu/civiljustice/legal_prof/legal_prof_aus_hu.htm#4.]
Szlovéniában a bolognai képzési rendszer reformjának bevezetése előtt sem a maribori sem a ljubljanai egyetemi képzésnek nem volt része az emberi jogi képzés. Más tárgyak, így az alkotmányjog vagy a nemzetközi jog keretében tanulták a hallgatók ennek a jogágnak az ismereteit is. A reform bevezetése óta a Ljubljanai Jogi Kar európai emberi jogi ismeretek tárgyat is kínál, választható tárgyként. A joghallgatók részt vehetnek továbbá különböző gyakorlati képzéseken, ami elmélyítheti az emberi jogi ismereteiket, így pl. a Menekültek és Külföldiek Jogsegély Szolgálatánál Ljubljanában. Ezen túl pedig 2006 óta az Európai Emberi Jogi Bíróság esetjogával foglalkozó Rubikon nevű versenyt is rendeznek a joghallgatóknak. 
Csehország az ügyvédek jogi szolgáltatások – ideértve (többek között) a jogi képviseletet bíróság és más hatóság előtti eljárásban, a védői feladatok ellátását büntetőügyben, jogi tanácsadást, jogi okiratok kidolgozását, jogi elemzés készítését és a jogsegély más formáit – rendszeres, ellenszolgáltatás fejében történő teljesítésére képes, jogban jártas szakértők. Az ügyvédek önálló vállalkozók, akiknek üzleti tevékenysége a jog gyakorlása és akik tevékenységét az állam szabályozza. Az ügyvédi működés feltételei a következők: felvétel a cseh ügyvédi kamara által vezetett, nyilvánosan hozzáférhető ügyvédi névjegyzékbe, a jogképesség feltételeinek teljesítése, jogi egyetemi végzettség, legalább három év ügyvédjelölti gyakorlat, szilárd jellem, ügyvédi szakvizsga, valamint eskütétel a cseh ügyvédi kamara elnöke előtt. Az alkotmányjogi képzés része az alapjogi képzés, mely kötelező tárgy a jogi egyetemeken. A jogi karokon vannak fakultatív képzések, emberi jogi témákra is (pl. nemzetközi jogvédő szervek és egyezmények megismerése, a helyi jogba való alkalmazás, stb.). Vannak jogászok, ügyvédek, akik emberi jogokra specializálódnak, de nem az egyetlen jogterületük, nincs külön ilyen megnevezés sem. 
Szlovákiában szintén általános a jogászképzés, a hallgatók nem specializálódnak kifejezetten valamely jogágra, jogterületre. A jogi karok kínálnak különböző speciális tárgyakat a hallgatóknak, amelyek emberi jogi kérdésekkel foglalkoznak, de ezek többnyire választható tárgyak. Az ombudsman munkatársa arról tájékoztatott, hogy nincs tudomása arról, hogy külön emberi jogi ügyvédek dolgoznának Szlovákiában, akik kifejezetten csak emberi jogi esetekre kötelezték volna el magukat, de vannak olyan jogászok, akik emberi jogi problémákkal foglalkozó olyan civil szervezetnél is dolgoznak. 
Norvégiában az Oslói Egyetem Jogi Kara kínál 2 éves posztgraduális képzést az emberi jogok elmélete és gyakorlata címmel, továbbá nemzetközi emberi jogi kurzusok is felvehetők az Oslói Egyetemen, valamint a Bergeni Egyetemen. Nincs kifejezetten emberi jogi ügyvéd/jogász elnevezés bár néhány ügyvéd szakosodik egy-egy speciális alapvető jogi területre, mint pl. a szólásszabadság védelme. Mások különböző minisztériumoknál, civil szervezetnél, ill. más intézeteknél foglalkoznak különböző emberi jogi területekkel, témákkal. 
Svédországban szintén általános jogi képzés zajlik. 7 szemeszter alatt 20 kötelező tárgy felvétele a diploma megszerzésének a feltétele. Kifejezetten emberi jogi mesterképzésre a Stockholmi Egyetem hallgatói számára is a Lundi Egyetemen van lehetőség (http://www.lu.se/). E képzési tevékenységüket a Raoul Wallenberg Intézettel (http://www.rwi.lu.se/) együttműködve végzik. A képzés két féléves. 
Németország, Ausztria, Franciaország, Lengyelország, Hollandia, Portugália ombudsmanjai válaszukban az ügyvéddé válás, az ügyvédjelölt oktatás általános folyamatát ismertették, az esetleges alapjogi képzésre nem tértek ki.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
1. § (2) Az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít
a) a gyermekek jogainak,
d) a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportok jogainak
a védelmére.
Feladat- és hatáskörömet az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény határozza meg, amelynek 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, törvényszéki végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Ajbt. idézett szabálya lehetőséget nyújt a kötelező tagság alapján működő köztestületek, így az ügyvédi kamarák tevékenységének vizsgálatára. Az Ütv. 12. § (1) bekezdése szerint az ügyvédi kamara az ügyvédek önkormányzati elven alapuló, szakmai és érdek-képviseleti feladatokat ellátó köztestülete, így tevékenysége vizsgálata ombudsmani hatáskörbe tartozik.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése értelmében az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. 
A 37. § értelmében, ha az alapvető jogok biztosa álláspontja szerint a visszásság valamely jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz felesleges, nem egyértelmű vagy nem megfelelő rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára vagy hiányosságára vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra vagy a közjogi szervezetszabályozó eszköz kiadására jogosult szervnél jogszabály vagy közjogi szervezetszabályozó eszköz módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását, illetve a jogszabály előkészítőjénél jogszabály előkészítését. A megkeresett szerv állásfoglalásáról, illetve esetleges intézkedéséről hatvan napon belül értesíti az alapvető jogok biztosát.

2. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”). 
Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – és elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis álláspontom szerint, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat]
Az Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdésében rögzített jogorvoslathoz való jog – az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége – szoros kapcsolatban van a tisztességes eljáráshoz való joggal.

3. Az ügy érdemében
Az Alaptörvény és a benne foglalt alapjogok minél teljesebb érvényesülésének garanciális követelménye a kiemelt jogvédő feladatot ellátó ügyvédség esetében is elvárható kívánalom. [AJB-3202/2012.]
A jelenlegi képzés áttekintése
1. Az egyetemi alapjogi képzés: A jogi karokon folyó oktatás kötelező részét képezi az alkotmányjog tantárgy, amelynek keretében a joghallgatók elsajátítják az alapvető jogok rendszerének alapjait. E tantárgyból a hallgatók szigorlatot és záróvizsgát is tesznek.
2. Az ügyvédjelölt képzés: Az ügyvédjelöltek képzése az ügyvédi törvény alapján az önigazgatási joggal felruházott kamarák kötelezettsége. Az, hogy az egyes kamarák az ügyvédjelöltek képzését milyen formában, feltételekkel oldják meg, a jogszabályok erre vonatkozó rendelkezése hiányában, továbbá az önkormányzatiság elvéből, illetve a területi kamarák működési önállóságából eredően valamennyi kamara saját döntésének függvénye. 
A kamarai honlapokon található képzési információk áttekintése során megállapítható, hogy a tematika kamaránként teljesen eltérő, nem egységes. Létezik olyan jelöltképzés (pl.: Budapesti Ügyvédi Kamara), amely kifejezetten az ügyvédi tevékenység szűkebb értelemben vett szakmai témaköreire koncentrál (ügyvédi iroda, ügyvédi letét, az ügyvéd polgári és büntetőjogi felelőssége, ügyvédi biztosítás, ügyvédi etika, fegyelmi eljárás, ügyvédi kamara), és olyan megoldások is tapasztalhatóak, amelyek nem specializálódnak egyáltalán, inkább egy kibővített záróvizsgához hasonlíthatók, illetőleg a szakvizsgára való felkészítésnek tekinthetőek. (pl: Somogy-Tolna-Baranya Megyei Ügyvédi Kamarák). Az azonban konklúzióként leszűrhető, hogy speciális alapjogi felkészítést nem tartalmaznak.
3. Ügyvédi képzés, szakirányú képzések: A jogi szakvizsgáról szóló 5/1991. (IV. 4.) IM rendelet szerint a jogi szakvizsga egységes. A jogi szakvizsga három eleméből az egyik az alkotmányjog-közigazgatás, amely – karonként eltérő mélységben – foglalkozik az alapvető jogok szabályozásával.
Az egyetemeken léteznek szakjogászi képzések (pl. ELTE Jogi Szakképző Intézet, PTE Állam- és Jogtudományi Karának Szakirányú Továbbképzése), de nem emberi jogi témakörben és nem kizárólag ügyvédek részére.
Az alapvető jogok biztosához érkezett – mind a panaszosok, mind ügyvédek által írt – beadványokban problémaként merül fel, hogy a jogi képviselők nincsenek tisztában az alapjogok, illetőleg az azokat védő szervek körével, hatáskörével. 
Az állampolgárok alapvető jogainak érvényre juttatásakor kiemelendő a jogi képviselő különleges helyzetének, speciális feladatának tisztázása.
Ennek érdekében utalok az ügyvédi esküvel összefüggő jelentésemre, amely szerint „fogalmi különbség van a köztisztviselő és az ügyvéd között abban, hogy előbbi a köz érdekében köteles – esküje szerint is – eljárni, míg az ügyvéd nem a köz, hanem a magánügyfél érdekében köteles a legjobb tudása szerint ellátni hivatását. Jelentős eltérés tehát, hogy míg a költségvetésből fenntartott hatalom által alkalmazott személyek kötelesek a magyar nemzet javáért dolgozni, az ügyvédnek még akkor sem ez a feladata, ha kirendelt védőként vagy más közmegbízatás alapján az államtól kapja a díját. Ugyanis az ügyvéd nem feltétlenül a közösség, hanem az általa képviselt – akár a nemzeti közösséggel szemben álló – állampolgár javait képviseli.” [AJB-3615/2012.]
E hivatásban az ügyfél-centrikusság a hangsúlyos, amely a bíráktól való elhatárolásban is megmutatkozik.
„A bírák az eléjük került ügyekben csak a jogszabályok és belső meggyőződésük alapján dönthetnek, ezért a szakmai tudás es az anyagi biztonság biztosítása mellett elengedhetetlen a bírói függetlenség biztosítása is. Magától értetődik továbbá, hogy a jelenleg hatályos joganyag alapjául a bírói függetlenség és pártatlanság alkotmányos elvei szolgálnak, amelyek az ügyvédi hivatásenddel történő összehasonlítás legfőbb eltérését jelentik, mivel az ügyvéd a saját megbízójával szemben nemhogy független és pártatlan nem lehet, hanem hivatása lényegéből fakadóan éppen annak érdekét kell, hogy szolgálja”. [Patyi Gergely: Ügyvédség a Köz-és Magánjog Határán (doktori értekezés)]
E speciális pozíció még jobban felértékelődik olyan esetekben, mikor az ügyfél általános jogi képviselete mellett megjelenik az alapvető jogainak, érdekeinek védelme is. Ilyen az egyén kiszolgáltatottságát, ezzel párhuzamosan a jogi képviselő, illetőleg az ügygondnok jelentőségének súlyát fokozottan megjelenítő jogi helyzetek az alábbi jogszabályhelyek mentén jól körvonalazódnak. 
A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény 44. § (1) szerint: „Védőként meghatalmazás vagy kirendelés alapján ügyvéd, illetőleg külön törvényben foglalt feltételek esetén európai közösségi jogász járhat el.”
46. § A büntetőeljárásban védő részvétele kötelező, ha
a) a bűncselekményre a törvény ötévi vagy ennél súlyosabb szabadságvesztést rendel,
b) a terheltet fogva tartják,
c) a terhelt hallássérült, siketvak, vak, beszédképtelen vagy – a beszámítási képességére tekintet nélkül – kóros elmeállapotú,
d) a terhelt a magyar nyelvet, illetőleg az eljárás nyelvét nem ismeri,
e) a terhelt egyéb okból nem képes személyesen védekezni,
f) e törvény erről külön rendelkezik.
48. § (1) A bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság védőt rendel ki, ha a védelem kötelező, és a terheltnek nincs meghatalmazott védője.
A polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény 386/C. (4) bekezdésének utolsó mondata szerint: „Ügygondnoknak csak jogi képviselet ellátására alkalmas személy jelölhető ki.”
49. § (2) Ha a félnek nincs perbeli cselekvőképessége, valamint akkor is, ha a fél jogi személy, nevében törvényes képviselője jár el. Törvényes képviselője jár el annak nevében is, akinek részére a cselekvőképesség érintése nélkül rendelt gondnokot a gyámhatóság, de csak akkor, ha személyesen nem lép fel. Törvényes képviselő hiányában a fél részére a bíróság az ellenfél kérelmére ügygondnokot (74. §) rendel.
65/A. § (1) Ha a bíróság a perben a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (a továbbiakban: Csjt.) 74. §-a alapján a felek kiskorú gyermekének mint érdekeltnek a meghallgatásáról döntött, indokolt esetben egyidejűleg a kiskorú részére ügygondnokot rendel. A bíróság úgy is határozhat, hogy a kiskorút a felek és a felek képviselői távollétében hallgatja meg.
74. § Ha a cselekvőképtelen félnek vagy a jogi személynek törvényes képviselője, illetőleg az ismeretlen helyen tartózkodó félnek meghatalmazottja nincs, a bíróság a fél részére ügygondnokot rendel. Az ügygondnokra – amennyiben a törvény másként nem rendelkezik – a per vitelére meghatalmazott jogállását szabályozó rendelkezéseket azzal az eltéréssel kell alkalmazni, hogy az ügygondnok a bíróság külön felhatalmazása nélkül a peres pénzt vagy dolgot nem veheti át, továbbá egyezséget csak akkor köthet, s a vitás jogot csak akkor ismerheti el, illetőleg arról csak akkor mondhat le, ha ezáltal az általa képviselt felet nyilvánvaló károsodástól óvja meg.
281. § (1) Az érvénytelenítési pert a házastársnak a másik házastárs ellen, az ügyésznek, valamint a per megindítására jogosult harmadik személynek pedig mindkét házastárs ellen kell indítania. Ha az a fél, aki ellen a keresetet meg kellene indítani, már nem él, a keresetet a bíróság által kirendelt ügygondnok ellen kell megindítani. Ha a félnek nincs perbeli cselekvőképessége és közte, valamint törvényes képviselője között érdekellentét áll fenn, a bíróság a fél képviseletére ügygondnokot rendel ki.
308. § (1) A gondnokság alá helyezési perben az alperes részére a tárgyalás kitűzésével egyidejűleg ügygondnokot kell kirendelni.
312. § (1) A gondnokság alá helyezés megszüntetése, cselekvőképességet korlátozó gondnokság esetén azon ügycsoportok módosítása, amelyek vonatkozásában a bíróság a gondnokolt cselekvőképességét korlátozta, a cselekvőképességet korlátozó gondnokság cselekvőképességet kizáró gondnoksággá változtatása, a cselekvőképességet kizáró gondnokság cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezésre módosítása, a választójogból való kizárás, valamint a választójogból való kizárás megszüntetése iránt a keresetet az ellen kell megindítani, akinek keresete folytán a bíróság a gondnokságot elrendelte, ha pedig a gondnokság megszüntetését vagy módosítását, a választójogból való kizárást vagy a választójogból való kizárás megszüntetését az kéri, a gondnokolt ellen. Ha az, akinek keresete folytán a bíróság a gondnokságot elrendelte, meghalt vagy ismeretlen helyen, illetve külföldön tartózkodik, a keresetet a bíróság által kirendelt ügygondnok ellen kell megindítani.
A hagyatéki eljárásról szóló 2010. évi XXXVIII. törvény 51. §-a szerint: „Ügygondnokul a közjegyzőnek elsősorban ügyvédi irodát vagy egyéni ügyvédet kell kirendelnie. Sürgős esetben ügygondnokul az öröklésben érdekelt másik személy is kirendelhető, ha sem ő, sem az esetlegesen általa képviselt harmadik személy az érintettel nem ellentétesen érdekelt.”
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 40. § (5) bekezdése így rendelkezik: „A természetes személy ügyfél részére, ha ismeretlen helyen tartózkodik vagy nem tud az ügyben eljárni, és nincs törvényes képviselője vagy meghatalmazottja, az eljáró hatóság kezdeményezésére a gyámhatóság ügygondnokot rendel ki.”
A bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény 46. §-a szerint: (1) A végrehajtó az adós részére ügygondnokot rendel, ha az adósnak van lefoglalható vagyontárgya, de az adós
a) lakóhelye vagy tartózkodási helye ismeretlen,
b) külföldön lakik, vagy hosszabb ideig ott tartózkodik,
c) meghalt, és jogutóda ismeretlen.
Kiemelendőnek tartom, hogy ügygondnoknak általában ügyvédet, vagy ügyvédi irodát bíznak meg az illetékes hatóságok, csak kivételes esetben más erre alkalmas személyt.

Összegzés
Az egyes eljárásokban az ügyvédek különböző pozíciót töltenek be, így ebből adódóan az ezekben való szakszerű és az ügyvédi eskünek megfelelő részvétel a különböző jogágak számos speciális jogszabályának ismeretét teszi szükségessé, de egyben feltételezi azt is, hogy az alapjogokkal tisztában legyen az eljáró ügyvéd. 
Jelenleg nincs olyan képzés, amely az alapjogok szemszögéből közelítené meg, foglalná össze az egyes speciális eljárásokat. Áttekintve a fenti, példálózó jellegű felsorolást, megállapítható, hogy az imént idézett jogszabályhelyek kivétel nélkül olyan jogi helyzetek, amelyekben az alapjogok betartásának és betartatásának különös jelentősége van, mert állampolgárok kiemelten védett csoportját (kiskorú gyermekek, egyéb cselekvőképtelen személyek, fogyatékkal élők, kóros elmeállapotúak) illetőleg e csoportok jogait (pl. tulajdonjog) érintenek. Elengedhetetlen tehát, hogy az ilyen eljárásokban részt vevő ügyvédek alapjogi ismerete megfelelő legyen.
A jogi szakvizsgarendszer tekintetében már utaltam rá, hogy – a közigazgatási és igazságügyi miniszter tájékoztatása értelmében – a hatályos jogi szakvizsga rendszer hiányosságainak felmérése a minisztériumnál folyamatban van. Az általam kifejtettekre tekintettel, az állampolgárok alapvető jogainak érvényesülése érdekében álláspontom szerint olyan jellegű szabályozást kell megalkotni, amely csak azon ügyvédek számára tenné lehetővé pl. az ügygondnoki feladatok ellátását a polgári és közigazgatási eljárásokban (büntető eljárásban pedig olyan kirendelt védőt), akik alapjogi képzésben vettek részt.

Intézkedésem
Az alapvető jogok érvényesülése és a velük összefüggésben okozott visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a jogi szakvizsga rendszer reformjánál, az erre vonatkozó jogszabály megalkotásánál, illetőleg módosításánál vegye figyelembe, a jelentésemben rögzített szempontokat, azok figyelembevételével történő módosítását.

Budapest, 2012. augusztus 30.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.