Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3069/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Horváth Luca Kornélia
dr. Kovács Anikó
dr. Rigó Anett
Az eljárás megindítása
A 2012. évben a „Válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” címmel kiemelt projektet indítottam a jelenleg is tartó több dimenziós – gazdasági, pénzügyi, társadalmi, környezeti, politikai – válságfolyamat következményeinek feltérképezésére, tanulmányozására, a tanulságok levonására. A projekt keretében az alapjogok és alkotmányos elvek érvényesülését szem előtt tartva az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból több környezeti tárgyú vizsgálatot is folytatok.
A válság és az ebből fakadó megszorítások nemcsak az egyes embereket, a családokat érintik, de hatást gyakorolnak az államra és az állam által kiépített és működtetett intézményrendszerre is. Különösen érzékenyen érintett terület a jelenben hosszú távú érdeket szem előtt tartó, s nem a pillanatnyi gazdasági hasznot előmozdító környezetvédelem és ezen keresztül az egészséges környezethez való jog. A projekt keretében azt vizsgálom, hogy a közvetlenül vagy közvetve a válság hatására tett állami intézkedések miként befolyásolták a környezetvédelmi intézményrendszert és annak hatékony működését.
Tekintettel arra, hogy a környezetvédelmi szervek (környezetvédelmi felügyelőségek, vízügyi szervezetek, nemzeti park igazgatóságok) finanszírozásának és a környezetvédelmi állami feladatok ellátásának kérdésével összefüggésben felmerült az egészséges környezethez való jog sérelmének veszélye, a projekt keretében a témát érintően vizsgálatot indítottam. A célom természetesen nem a bekövetkezett szervezeti és intézményi változások önmagában való értékelése, hiszen a mindenkori szervezetrendszer kialakítása a döntéshozó hatáskörébe tartozó kérdés. Vizsgálatom során mindvégig arra fókuszáltam, hogy a változások milyen hatással voltak a védendő alapjogok és alkotmányos értékek érvényesülésére, különös figyelemmel a már elért védelmi szinthez képest való visszalépés tilalmára. 

Érintett alapvető jogok és alkotmányos értékek
·	Jogállamiság, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés)
·	Egészséges környezethez való jog: „Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez. Aki a környezetben kárt okoz, köteles azt - törvényben meghatározottak szerint - helyreállítani vagy a helyreállítás költségét viselni.” (Alaptörvény XXI. cikk (1) és (2) bekezdések)
·	Nemzet közös öröksége: „A természeti erőforrások, különösen a termőföld, az erdők és a vízkészlet, a biológiai sokféleség, különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet közös örökségét képezik, amelynek védelme, fenntartása és a jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam és mindenki kötelessége.” (Alaptörvény P) cikk)

Alkalmazott jogszabályok és közjogi szervezetszabályozó eszközök
·	az Európai Unió működéséről szóló szerződés
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 1990. évi XXX. törvény
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 1994. évi LVI. törvény
·	a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény
·	a vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény
·	a természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 1998. évi XXXVI. törvény 
·	a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetekről szóló 1999. év LXXIV. törvény
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2002. évi XI. törvény
·	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2006. évi LV. törvény 
·	a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2010. évi XLII. törvény
·	a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény
·	a Magyar Köztársaság 2011. évi költségvetéséről szóló 2010. évi CLXIX. törvény
·	a 2011. évi költségvetésről szóló 2010. évi CLXIX. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXIV. törvény 
·	Magyarország 2012. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról szóló 2011. CLXVI. törvény
·	a víziközmű szolgáltatásról szóló 2011. évi CCIX. törvény
·	a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény
·	az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet (2006. január 1-től hatálytalan)
·	a környezeti hatásvizsgálati és az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásról szóló 314/2005. (XII. 25.) Korm. rendelet 
·	a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet
·	a szakterületek ágazati követelményeiért felelős szervek kijelöléséről, valamint a meghatározott szakkérdésben kizárólagosan eljáró és egyes szakterületeken szakvéleményt adó szervekről szóló 282/2007. (X. 26.) Korm. rendelet
·	egyes miniszterek, valamint a miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet
·	a vízügyi igazgatási szervek irányításának átalakításával összefüggésben egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 300/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet
·	a vízrajzi feladatok ellátásáról szóló 146/2011. (XII. 23.) VM rendelet
·	a fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről szóló 27/2012. (V.30.) BM rendelet 
·	a 2009. évi havi kereset-kiegészítés forrásigényének biztosításához szükséges intézkedésekről szóló 1001/2009. (I. 13) Korm. határozat 
·	a 2009. évi államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1033/2009. (III. 17.) Korm. határozat 
·	a 2010. évi költségvetéssel összefüggő egyes feladatokról szóló 1132/2010. (VI. 18.) Korm. határozat 
·	az államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1025/2011. (II. 11.) Korm. határozat (hatályon kívül helyezve)
·	az egyes kormányhatározatok módosításáról szóló 1282/2011. (VIII. 10.) Korm. határozat
·	a Magyary Program Egyszerűsítési Programjának elfogadásáról szóló 1304/2011. (IX. 2.) Korm. határozat
·	a vállalkozói adminisztratív költségek csökkentésére irányuló, Egyszerű Állam című középtávú kormányzati programról szóló 1405/2011. (XI. 25.) Korm. határozat (visszavonva 2012. október 1-jével)
·	a vállalkozói adminisztratív költségek csökkentésére irányuló, Egyszerű Állam című középtávú kormányzati programról szóló 1416/2012. (X. 1.) Korm. határozat
·	a Vidékfejlesztési Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 7/2012. (IV. 21.) VM utasítás
·	a Belügyminisztérium Szervezeti és Működési szabályzatáról szóló 7/2010. (IX. 2.) BM utasítás
·	a fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről illetve annak végrehajtásáról szóló 23/2012. (V. 31.) BM utasítás

A vizsgálat háttere
A környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi feladatok ellátásáért egyaránt felelős Környezetvédelmi Minisztériumot a rendszerváltást követően – a kormány előterjesztésének megfelelően – az első szabadon választott országgyűlés hozta1 létre.
Bár az önálló minisztériumi szervet a későbbi kormányok is megőrizték, 1994. és 2002. között a Környezetvédelmi és Területfejlesztési2, majd Környezetvédelmi Minisztérium3 vízügyi feladatokat nem látott el, azok a Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Minisztérium hatáskörébe tartoztak. A víz minőségi és mennyiségi kezelésének egy tárca felelősségi körében történő összpontosítása céljából a két területet 2002-ben ismételten összevonva felállították a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztériumot4 (a továbbiakban: KvVM). 
A katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetekről szóló 1999. év LXXIV. törvény 2000. január 1-jei hatálybalépésével az árvízi védekezés irányítására két döntési központot hoztak létre, 9 döntési szinttel. Az árvizek káros következményeinek elhárítását ettől kezdve egyrészt a Belügyminisztérium felügyelete alatt álló katasztrófavédelmi igazgatóságok, másrészt a KvVM felügyelete alatt álló vízügyi igazgatóságok látták el. Ez a kettős irányítás azonban megnehezítette a kárelhárítási tevékenységet, különös tekintettel arra, hogy a két intézményrendszer eltérő illetékességi területtel rendelkezett. A katasztrófavédelmi igazgatóságok a megyei szintekhez igazodtak, míg a vízügyi igazgatóságok területi szintű kialakítása a folyók vízgyűjtő területeihez kapcsolódott.
A környezetvédelmi ágazat miniszteriális integrációját követően a hatósági feladatokat egyetlen szervhez, a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi felügyelőségekhez (a továbbiakban: felügyelőség) telepítették. 2005-ben létrejött tehát az egységes zöldhatósági rendszer. E mellett működtek tovább a természetvédelmi területek hatékony védelme, megőrzése, fejlesztése érdekében – az elsősorban gazdálkodási, vagyonkezelési állami funkciókat ellátó – nemzeti park igazgatóságok5, illetve a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok, amelyek környezetvédelmi és vízügyi operatív szakmai feladatokat, valamint a vízgazdálkodás területi feladatait látták el, gondoskodva egyúttal a vizek kártételei elleni védelemről.
2010. május 29-én lépett hatályba a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2010. évi XLII. törvény, amely – a kormányzati szerkezet-átalakítás eredményeként – megszüntette a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium önálló minisztériumi jogállását, és a környezetvédelmet a vidékfejlesztési ágazatba integrálta6. Az új Vidékfejlesztési Minisztériumon (a továbbiakban: VM) belül az eredetileg 396 főt foglalkoztató KvVM, jelenleg a Környezetügyért Felelős Államtitkárságként, lényegesen alacsonyabb létszámmal7 látja el a környezetvédelmi feladatokat. A vidékfejlesztési területet három államtitkárság8 fogja össze.
A Kormány 2011 februárjában a VM tekintetében – a tárca teljes költségvetésének 9,5%-át képező – közel 19 Mrd Ft zárolásáról döntött9. A vidékfejlesztési miniszter által tett javaslat alapján a zárolt összeg több mint fele a környezetvédelmi szervezetrendszer költségvetését érintette. Ez a nemzeti park igazgatóságoknál a 2011. évre tervezett költségvetési keret 44,6%-át (1,35 Mrd Ft), a felügyelőségeknél 37,4%-át (3,34 Mrd Ft), a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságoknál 44,8 %-át (5 Mrd Ft) tett ki. 
A Magyar Köztársaság 2011. évi költségvetését módosító 2011. évi CXIV. törvény 2011. július 31-én hatályba lépett, amely a nemzeti park igazgatóságok vonatkozásában a zárolást elvonásként véglegesítette. A pénzügyi nehézségek orvoslásaként azonban a felügyelőségek és a vízügyi igazgatóságok tekintetében a törvénymódosítás a zárolt 3,34 és 5 Mrd Ft-ból 1,9, illetve 3 Mrd Ft-ot visszajuttatott költségvetéseikbe. 
További kormányzati döntés eredményeképpen, a Magyarország 2012. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról szóló 2011. CLXVI. törvény 2012. január 1-jei hatálybalépésével a környezetvédelmi bírságokból származó bevételek a felügyelőségek költségvetése helyett a központi költségvetésbe kerülnek. 
A pénzügyi elvonások, zárolások mellett a környezetvédelmi intézményrendszer működését a környezetvédelmi és vízügyi igazgatási szervek irányításának átalakítása is érintette. Az átszervezés következtében – a közmunka programok összehangolásának és egységes irányításának elősegítése érdekében – 2012. január 1-jétől a vízügyi igazgatóságok szakmai felügyeletét bár továbbra is a vidékfejlesztési tárca látja el, azok a Belügyminisztérium (a továbbiakban: BM) szervezeti irányítása alá tartoznak.
A környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet környezetvédelmi igazgatási szervként a felügyelőséget és a – VM háttérintézményeként 2012. január 1-jével létrehozott – Nemzeti Környezetügyi Intézetet (a továbbiakban: NeKI) jelölte ki.

A vizsgálat lefolytatása
A fenti intézményi és pénzügyi előzmények ismeretében az eredményes vizsgálat érdekében az Ajbt. 21. § (1) bekezdés a) pontja alapján tájékoztatást kértem a belügyminisztertől és a vidékfejlesztési minisztertől, az Országgyűlés Fenntartható fejlődés bizottságától (a továbbiakban: FFB), az Országos Környezetvédelmi Tanácstól (a továbbiakban: OKT), az Országos Környezetvédelmi Természetvédelmi és Vízügyi Főfelügyelőségtől (a továbbiakban: főfelügyelőség), a 10 nemzeti park igazgatóságtól, valamint több környezetvédelmi civil szervezettől.
A beérkezett válaszokat az alábbiakban foglalom össze.
A vidékfejlesztési minisztertől a következőkről kértem tájékoztatást: 
1.	Milyen intézményi és szervezeti változások történtek a 2008. év óta napjainkig a környezet- és természetvédelemben, amelyek érintették a főfelügyelőséget és az egyes felügyelőségeket (pl. a környezetvédelmi önálló minisztérium megszűnése, feladatátcsoportosítások, feladatok megszűnése stb.)?
2.	Hogyan változott a 2008. év óta a felügyelőségek, a vízügyi igazgatóságok és a nemzeti park igazgatóságok költségvetése, létszámkerete, személyi állománya?
3.	A költségvetési források 2011 februárjában történt zárolása vajon miért a környezetvédelmet sújtotta leginkább? A zárolt összegeket végleg elvonták a környezetvédelmi ágazattól?
4.	A forráshiány eredményezett-e működési zavart vagy voltak-e nehézségek a feladatellátásban?
5.	A felügyelőségek korábbi költségvetésében milyen bevételi arányt képezett a környezetvédelmi bírság?
6.	Milyen következményekkel járt, hogy a környezetvédelmi bírság teljes összege a központi költségvetésbe került? Milyen célokra használták fel ezt a bevételt, és a kiesett bevételi forrást hogyan pótolták/tervezik pótolni?
A fenti kérdéseket az egyes felügyelőségekre vonatkoztatva a főfelügyelőségnek is megküldtem. A főfelügyelőség 2012. június 26-án kelt levelében arról tájékoztatott, hogy miniszteri döntés értelmében a koordinált válaszokat a Környezetügyért Felelős Államtitkárság készíti el.
A vidékfejlesztési miniszter a környezetvédelmi ágazatot érintő szervezeti változásokat a következők szerint foglalta össze:
A környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi feladatok integrációjával 2005-ben létrejött az egységes zöldhatósági rendszer, amelynek következtében – könnyítve az ügyfelek terhein – megvalósulhatott az „egyablakos” ügyintézés és az egyes ügyek holisztikus vizsgálata. Gazdasági és szakmai szempontokra tekintettel a hatóságok számát 2007-ben 12-ről 10-re, a felügyelőségek mellett működő – az engedélyezésben, ellenőrzésben és az egyes ügyek független megítélésében szerepet játszó – laborok számát 7-re csökkentették. További szervezet-átalakítást jelentett minden felügyelőség esetében, hogy kettéválasztották az engedélyezési és ellenőrzési feladatokat.
A KvVM 2010-ben, a VM szervezetében, a Környezetügyért Felelős Államtitkárság keretén belül folytatta munkáját. Az összevonást követően több, korábban a szakállamtitkárok irányítása alatt működő környezetvédelmi főosztály jelentős strukturális, feladat-átcsoportosítást is magában foglaló változáson ment keresztül. Ennek eredményeként például a Vízügyért Felelős Helyettes Államtitkárságon (a továbbiakban: VHÁT) összesen 15 fős létszámleépítésre került sor, amely az összlétszám 20 %-át jelentette.
A vízügyi szervezetrendszer átalakításával kapcsolatban a vidékfejlesztési miniszter kiemelte, hogy a Kormány foglalkoztatáspolitikájának meghatározó eleme a Startmunka program, amelynek jelentős része a vízgazdálkodás területén valósul meg. A területi vízgazdálkodás feladatainak végzése során jelentős számú közmunkást foglalkoztatnak a vízfolyások környezetének rendezése, a hullámtéri véderdők ápolása, a vízi létesítmények fenntartási és fejlesztési munkáinak ellátása, valamint az ár- és belvízvédekezés területén. A közfoglalkoztatás új rendszerének kialakítása során, a Közfoglalkoztatási Program eredményes végrehajtása érdekében 2012. január 1-jei hatállyal oly módon alakították át a vízügyi igazgatás szervezetrendszerét, hogy a továbbiakban a vízgazdálkodás szakmai irányításáért a vidékfejlesztési miniszter, a vízügyi igazgatási szervek irányításáért a belügyminiszter felelős.
A VHÁT-on 2012-ben – az új SZMSZ hatálybalépésével – a korábbi 3 főosztály helyett 2, a Vízgyűjtő-gazdálkodási és Vízvédelmi Főosztály, valamint a Vízgazdálkodási Koordinációs Főosztály10 működik. A vidékfejlesztési miniszter tájékoztatása szerint a vízügyi ágazat irányításának megosztása miatt a VHÁT-hoz tartozó főosztályok és ezzel együtt a szakemberek száma csökkent, a feladatok ugyanakkor megnövekedtek, tekintettel arra, hogy mind a szabályozási, mind a nemzetközi feladatok koordinációját a BM-hez került szakterületi feladatok vonatkozásában is VHÁT-nak kell ellátni. 
A vidékfejlesztési miniszter az átalakítást követően arról tájékoztatott, hogy: „A két minisztérium közötti, a vízügyi szakterületre vonatkozó hatékony együttműködés rendjét még ki kell alakítani”. 
A BM szervezetén belül, a vízügyi területen a Vízügyi Koordinációs Főosztály11 működik. A belügyminiszter közvetlen irányítása alatt áll a Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóságból (a továbbiakban: VKKI) egyik jogutódként kivált – országos hatáskörű középirányító szervként funkcionáló – Országos Vízügyi Főigazgatóság (a továbbiakban: OVF) és a 12 vízügyi igazgatóság.
A vízgazdálkodásért felelős vidékfejlesztési miniszter irányítása alá tartozik a vízügyi feladatokat is ellátó, a VKKI másik jogutódaként létrejött NeKI, amely önállóan működő és gazdálkodó központi költségvetési szerv. A központi szervből és 12 kirendeltségből álló NeKI működési területe megegyezik a vízügyi igazgatóságokéval.
A környezeti intézmények költségvetését és létszámkeretét illetően a vidékfejlesztési miniszter az alábbiakat emelte ki: 
A nemzeti park igazgatóságok (a továbbiakban: NPI) tekintetében a 2008-2011. közötti időszakban a kiadások növekedése mellett jelentősen csökkent a költségvetési támogatás mértéke. A teljesítési adatokat vizsgálva megállapítható, hogy a költségvetési támogatás 2008-ban a törvény szerinti kiadások 52,2%-át, 2011-ben a 15,9%-át tette ki. A felügyelőségek esetében szintén csökkent a költségvetési támogatás mértéke (70%-ról 35,6%-ra), és az a vizsgált időszakban egyik évben sem fedezte a személyi jellegű kiadásokat. Ezzel együtt azonban a törvény szerinti kiadások is csökkentek. A vízügyi szerveknél a költségvetési támogatás mértéke 2010-ben – az akkori rendkívüli időjárási körülményekre tekintettel bekövetkező ár- és belvíz helyzet miatt – kiugróan magas volt, amelynek túlnyomó részét a központi költségvetésből finanszírozták. A 2008. és 2010. között nyújtott költségvetési támogatás teljes egészében fedezte a személyi jellegű kiadásokat, a 2011-ben bekövetkezett zárolás miatt ez azonban már nem volt tartható. Meg kell említeni a fentiek mellett azt is, hogy a törvény szerinti kiadásokhoz képest a dologi kiadások hányada is megnőtt.
A KvVM12 költségvetésében 2009-ben a kormány 5662,6 millió Ft-ot zárolt, majd vont el13. A 2010. év során a környezetvédelmi ágazat intézményeinek dologi kiadásait zárolták, összesen 263,8 millió Ft összegben14. Tekintettel arra, hogy a zárolást később a kormány nem oldotta fel, az tényleges elvonást jelentett. Az előző évekhez képest 2011-ben válságos helyzet állt elő, hiszen a zárolások az intézmények költségvetésének közel felét érintették15. A nemzeti park igazgatóságok költségvetéseiben ez 45%-os, a felügyelőségeknél 37%-os, a vízügyi igazgatóságoknál 45%-os csökkenést eredményezett. Figyelemmel a későbbi kormányhatározatokra16 és jogszabály-módosításokra17 a zárolások tényleges elvonásokká váltak. Megjegyzendő, hogy a vízügyi igazgatóságoknál a korábbi adatokhoz képest 3 milliárd Ft-tal alacsonyabb zárolás történt. A felügyelőségek költségvetésében jelentős kiesést (1-1,5 milliárd Ft) okoz a környezetvédelmi bírságbevételek elvonása is. 
Abban a kérdésben, hogy a források hiánya eredményezett-e működési zavart vagy a feladatok teljesítésének elmaradását, a vidékfejlesztési miniszter hangsúlyozta, hogy bár az államtitkárság szervezeti egységeinek létszáma 2011. év vége és 2012. február 1-je között 25%-kal, 191 főről 144 főre csökkent, a főosztályok a nehézségeket munkaszervezéssel, túlmunkával és a feladatok súlyozásával próbálják áthidalni. A 2012-ben bekövetkezett 15%-os létszámcsökkentésre tekintettel a felügyelőségi szakemberek is hasonlóan járnak el. A miniszter szerint: „A nemzeti park igazgatóságok a (…) forráselvonások nyomán számos megtakarítást eredményező intézkedést tettek az elmúlt években, így működésük és az állami alapfeladataik ellátása továbbra is biztosított. A 2011-ben jelentkező zárolások következtében az igazgatóságok költségvetési támogatása valóban nagymértékben csökkent, (…) a 2012. évi költségvetés keretében azonban ismét emelkedést mutat.”
Vizsgálatom során a belügyminisztertől a vízügyi szervezeti rendszer átszervezésével összefüggésben, a következő kérdésekben kértem tájékoztatást: 
1.	Álláspontja szerint szakmailag mi indokolta, hogy a Belügyminisztérium alá kerüljenek a vízügyi igazgatóságok, a vízüggyel kapcsolatos jogalkotás, a szakmai felügyelet pedig a vidékfejlesztési tárcánál maradjon?
2.	Jutott-e többletforráshoz a tárca a vízügyi igazgatóságok átszervezésével, ha igen, mekkora összeghez?
3.	Nem látja-e annak veszélyét, hogy egy esetleges természeti katasztrófa (árvíz, belvíz) esetén a kármentés ellehetetlenül a vízügyi szervezetrendszer átalakítása miatt?
A belügyminiszter a kérdéseimre – szó szerint idézve a teljes szöveget – a következő választ adta:
„Az országot 2010 tavaszán sújtó ár- és belvíz okozta védekezési feladatok végrehajtása a Belügyminisztérium koordinációja mellett zajlott. A vízügyi igazgatási szervek más tárcához tartozása együttműködési zavarokat okozott. A 12 vízügyi igazgatóság ár- és belvízi védekezési tevékenységével, valamint az azt támogató vízügyi igazgatással kapcsolatos, a jövőbeli gyakorlati feladatok egységes irányítása, illetve a feladatok eredményes, magas és biztonságot nyújtó színvonalú végrehajtása indokolta elsősorban a vízügyi igazgatás a Belügyminisztériumba való integrálását. A fenti integráció eredményeként kell értékelni azt is, hogy a közfoglalkoztatás új rendszerének kialakításával a feladatok jelentős része a vízgazdálkodás területén valósul meg.
A vízügyi közfeladatok 2012. évi biztonságos ellátásának pénzügyi fedezetét a Belügyminisztérium költségvetése keretén belül biztosítja.
Egy esetleges katasztrófahelyzettel összefüggésben végzett operatív feladat eredményes végrehajtásához elengedhetetlen a Belügyminisztériumhoz tartozó, védekezési feladatban szerepet vállaló szervek összehangolt, egységes irányítása.”
Tekintettel arra, hogy a kapott válaszok ismeretében újabb kérdések merültek fel, ezek megválaszolására is a belügyminisztert kértem, a következők szerint:
1.	Korábbi levelében arra mutatott rá, hogy a 2010. évi ár- és belvízi védekezés során együttműködési zavarok keletkeztek. Kérem, részletesen – példákon keresztül – számoljon be arról, hogy mik voltak azok a zavarok, amik a rendszer átalakítását indokolták?
2.	Kérem, részletesen tájékoztasson arról, hogy a közfoglalkoztatás új rendszere szerint a vízgazdálkodás mely feladatait tudják ellátni a közfoglalkoztatás keretében?
3.	Kérem, pontos számadatokkal mutassa be, hogy a Belügyminisztérium 2012. évi költségvetéséből mekkora összeget fordított eddig, és mennyit tervez fordítani a vízügyi feladatok ellátására?
A belügyminiszter részletes válaszában kifejtette, hogy veszélyhelyzetben a kettős irányítás, a döntés-előkészítéssel18, a védelmi eszközökkel és az anyagellátással19, valamint a speciális védekezéssel20 összefüggő problémák kockázatot jelentenek a sikeres védekezés végrehajtásában. Az irányítási nehézségekkel összefüggésben a belügyminiszter hangsúlyozta, hogy a hagyományos – a 2012. január 1-jét megelőző – rendszer szerint az állami kezelésű főműveken az ún. térségi ár- és belvíz elleni védekezés a Vidékfejlesztési Minisztérium irányítása alatt állt. Ezzel szemben az önkormányzati kezelésű műveken, az ún. önkormányzati védekezésben elsősorban – a Belügyminisztérium felügyeleti jogkörébe tartozó – katasztrófavédelem erői működtek közre. A folyamat szereplői21 a regionális, illetve helyi védelmi bizottságok ülésein vitatták meg az elvégzendő feladatokat. Ez azonnali, illetve gyors beavatkozást igénylő védekezésnél irányítási problémákat okozott.
A belügyminiszter rögzítette, hogy a vízgazdálkodás területén a vízügyi szervek a közfoglalkoztatás rendszerében elsősorban a kézi munkával elvégezhető, tömegerőt igénylő feladatokat látják el: vízkárelhárítási művek fejlesztése, fenntartása, különösen a véderdők ápolása, az állami tulajdonú árvízvédelmi fővédvonalakon, a belvízvédelem és a vízrendezés területén kaszálás, gaztalanítás, burkolt rézsűk tisztítása, töltéskoronák fenntartása, kátyúzása és helyi domborítása, műtárgyak, illetve szivárgó csatornák karbantartása, vízfolyást gátló akadályok eltávolítása, kisebb mederelfajulások helyreállítása, mederszabályozása. 
Bár a folyógazdálkodás területén a közfoglalkoztatás lehetőségei a környezet- és természetvédelmi védettségi előírások miatt korlátozottabbak, a közfoglalkoztatás keretében elsősorban a helyi medertisztítási feladatok, illetve a hajózást irányító és tájékoztató jelzések karbantartási feladatai végezhetőek el.
A vízügyi feladatok ellátására szánt fejezeti kezelésű előirányzatokat érintő harmadik kérdésre adott válasz szerint a vízügyi szervek jóváhagyott feladatterve alapján az előirányzat átadása az intézmények részére támogatási megállapodások útján történik. Az előirányzatok felhasználását a fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről szóló 27/2012. (V. 30.) BM rendelet és a fejezeti kezelésű előirányzatok felhasználásának rendjéről, illetve annak végrehajtásáról szóló 23/2012. (V. 31.) BM utasítás (a továbbiakban: eljárási utasítás) szabályozza.
A Belügyminisztérium tájékoztatása szerint a fejezeti kezelésű előirányzatok 2012. első félévi pénzügyi felhasználása az eljárási utasítás betartásával történt. A „vízkárelhárítási művek fejlesztési feladatai” fejezet előirányzatából 24,62%-ot használtak fel, a „vízkárelhárítási művek fenntartása” fejezet és a „vízügyi feladatok támogatása” fejezetek terhére 2012. első felében kifizetés nem történt. A vízitársulatok vonatkozásában a támogatási szerződések megkötése 2012 júliusában még folyamatban volt, így 2012. első félévében az előirányzatból még nem történt felhasználás.
A létszámkeret változásával kapcsolatban a belügyminiszter arról tájékoztatott, hogy az OVF, illetve a vízügyi igazgatóságok 2012. évi működési költségei a Belügyminisztérium fejezetében eredetileg biztosítottak, valamint az 1155/2012. (V. 16.) Korm. határozattal módosított forrásokból finanszírozhatók. A vízügyi ágazat létszáma összességében ez évben várhatóan nem csökken.
A VM-nek küldött kérdéssort elküldtem az OKT-nak és az FFB-nek is azzal, hogy a feltett kérdésekkel kapcsolatban fejtsék ki szakmai álláspontjukat.
Az OKT mint a Kormány önálló tanácsadó szerve, a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény rendelkezése szerint, megtárgyalja és véleményezi a környezetvédelemmel összefüggő törvényjavaslatokat és más jogszabályokat, valamint az országos és regionális jelentőségű koncepciókat, gazdasági szabályozó eszközöket, illetve az ezekhez készített ún. vizsgálati elemzéseket. 
A vizsgálat tárgyát érintően az OKT főtitkára arról tájékoztatott, hogy a tanács a környezet- és természetvédelem, valamint a vízgazdálkodás egy minisztériumban történő tartását javasolta és nem értett egyet a vízügyi igazgatás megosztásával sem. Szintén aggályosnak ítélte meg a területi környezet- és természetvédelmi intézményrendszer – humán és financiális – forrásainak nagyarányú csökkentését, különös tekintettel arra, hogy időközben az egységes környezetvédelmi engedélyezési eljárás szabályai is változtak, komolyan túlterhelve az intézményrendszert. Az OKT főtitkára szerint a környezetvédelmi intézményrendszerrel kapcsolatos állásfoglalásaikban megfogalmazott aggályaik – sajnálatos módon – megalapozottak voltak.
Az FFB elnöke22 – utalva arra, hogy a környezet- és természetvédelmi intézményrendszer leépülése az utóbbi évek egyik legaggasztóbb fejleménye – felhívta a figyelmet arra, hogy a problémák megjelenése nem lehet egyedül a válság következménye. A negatív folyamat már az előző kormányok működése alatt megindult, és a jelenlegi kormányzati időszakban pedig drámaian felgyorsult. Az FFB elnöke a környezetvédelmi szektort a kormányzati költségvetési megszorítások legnagyobb áldozatának tekintette.
A bizottság elnöke 2011. május 23-án kelt beadványával a korábbiakban már említett, az államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1025/2011. (II. 11.) számú kormányhatározat alapján végrehajtott zárolások miatt panasszal fordult az Európai Bizottsághoz, különös tekintettel arra, hogy véleménye szerint a leépülés már az állam környezetvédelmi feladatainak ellátását és az állampolgárok alkotmányos környezeti jogainak biztosítását is veszélyezteti.
Az FFB elnöke hangsúlyozta, hogy 2005-höz képest 2011-ben a környezetvédelmi hatóságok költségvetése 45%-kal, a vízügyi igazgatóságoké 30%-kal, a nemzeti park igazgatóságoké pedig 15%-kal csökkent23.
Az elnök szerint „A tágabban értelmezett környezetvédelmi intézményrendszer költségvetésének radikális lecsökkentése a következő várható, illetve már tapasztalt következményekkel jár:
– az intézményrendszer (köztük a hatósági rendszer) személyi állományának csökkenése;
– a hatósági ellenőrzések számának további csökkenése;
– a hatóságok által a környezethasználók felett gyakorolt kontroll gyengülése;
– az előírásokat megsértő környezethasználatok, kibocsátások gyakoriságának növekedése, ezáltal a környezet állapotának érdemi romlása; 
– a természetvédelmi, természetmegőrzési célkitűzésektől való elmaradás, a biodiverzitás csökkenésének megállítása érdekében folytatott munka lelassulása; 
– a vízminőség védelme, a jó ökológiai állapot elérését célzó tevékenységeknek az Unió Víz Keretirányelvének 4. cikk (1) a) (i-iv) pontjaiban foglalt környezeti célkitűzésekkel ellentétes visszaszorulása.”
A nemzeti park igazgatóságoktól az alábbiakról kértem tájékoztatást: 
1.	Milyen intézményi és szervezeti változások történtek 2008. év óta napjainkig a környezet- és természetvédelemben, amelyek érintették a nemzeti park igazgatóságot (pl. az önálló környezetvédelmi minisztérium megszűnése, feladatátcsoportosítások, feladatok megszűnése, stb.)?
2.	Hogyan változott 2008. év óta az igazgatóság költségvetése, létszámkerete, személyi állománya?
3.	A költségvetési források hiánya miatt bekövetkezett-e működési zavar vagy a feladatellátás hiánya az igazgatóságon?
A Bükki Nemzeti Park Igazgatóság igazgatója a megkeresésre adott válaszában rögzítette, hogy az egységes zöldhatósági rendszer létrehozását követően az igazgatóságok továbbra is számos természetvédelmi hatósági eljárásban vesznek részt szakértőként vagy adat, illetve tény szolgáltatójaként. A korábbi szabályozással ellentétben a szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 2012. április 15-én hatályba lépett módosítása alapján az igazgatóságok a továbbiakban nem minősülnek szabálysértési hatóságnak. 2012. január 1-jétől az igazgatóságok természetvédelmi hatóságként a természetvédelmi őrök hatósági szolgálati igazolványa kiállításával, nyilvántartásával és visszavonásával kapcsolatos feladatokat látják el.
Az igazgató részletesen – számadatokkal alátámasztva – bemutatta az igazgatóság költségvetését és létszámkeretét a 2008-tól 2012-ig terjedő időszakra vonatkozóan. Ezek alapján megállapítható, hogy a költségvetési támogatás 2008 óta folyamatosan csökkent, illetve 2011-ben és 2012-ben költségvetési zárolás is történt. Az igazgató külön kiemelte, hogy: „a területen való jelenlét (őrszolgáltat, szakreferensi állomány) a kilométerek csökkenése miatt alacsonyabb szintűvé vált. Ez csökkentette a területi hatósági feladatok ellátásának hatékonyságát, valamint a területek állapotának ellenőrzését is (felmérések, élőhelyek állapotváltozásának nyomon követése, védett/fokozottan védett fajok állományának figyelemmel kísérése). Elemi költségvetésből finanszírozott élőhely-rekonstrukciós programjaink gyakorlatilag megszűntek (helyi rétek, fás legelők kezelése, invazív fajok visszaszorítása), elemi költségvetésből finanszírozott rekonstrukciós rétkezelési feladataink csaknem teljes mértékben leálltak. Nagy problémát jelent, hogy akác-visszaszorítási programjaink szakadtak félbe, az akác irtása utáni erőteljes sarjazása miatt, mely további két-három éves kezelést igényelt volna. Ezen feladatokat Európai Uniós pályázatok bevonásával próbáljuk orvosolni. Alapállapot-felmérési, kutatási programjaink finanszírozása jelentős mértékben csökkent, így a kezelési terveket, védetté nyilvánításokat megalapozó dokumentációk elkészítése is nehezebbé vált. A kutatási programok hiányában kevesebb információnk van a területfajok állapotváltozásáról, kezeléseink, illetve a gazdálkodói beavatkozások hatásairól is. Kezelési tervek készítésére fordított forrásaink gyakorlatilag teljesen megszűntek. A Nemzeti Biodiverzitás-monitorozó Rendszer működtetésére fordított keretünk csökkent. A közhiteles nyilvántartások elkészítésére fordított forrásaink jelentősen csökkentek. Így az egyedi tájérték kataszterezésével leálltunk. A földtani természeti értékek megóvása (…) kisebb ütemben folyik. Jelentősen csökkent a forráskataszterezési munka hatékonysága is. A barlangkataszterezési munkák (…) lassultak. A normál működést biztosító informatikai rendszerünk jelentősen korosodik, (…) ennek helyreállítása a közeljövőben nagyobb forrásbevonást igényel. (…)
A válság hatásainak kompenzálása már lassan a működőképességünk határát feszegeti. Igazgatóságunk esetében előremenekülési útvonalként az EU pályázatok maximális kihasználása a cél, mellyel segítjük a feladatellátásunk során elmaradt környezet- és természetvédelmi monitoring, kutatási, táj-rehabilitációs tevékenységeink pótlását.”
Az Őrségi Nemzeti Park Igazgatóság igazgatója arról tájékoztatott, hogy a 2002-ben alapított nemzeti parkot 2007. január 31-i hatállyal megszüntették, majd beolvasztották a Fertő-Hanság Nemzeti Park Igazgatóságba. Önálló költségvetési szervként 2008. április 1-je óta működhet. Létszámkerete nem változott, ugyanakkor több ízben is veszélyeztetve volt a bérfizetés, az elvonások, zárolások miatt takarékossági intézkedéseket vezettek be. Kiemelte, hogy „a vészhelyzetet az előrehozott agrártámogatással, illetve állateladással tudtuk megoldani. A működési költségvetés folyamatos csökkentése következtében a szakmai feladatellátásokra, kutatásokra minimális összeget tudunk fordítani, a természetvédelmi célokra fordítható keretünk évről-évre csökken.”
A Duna-Dráva Nemzeti Park Igazgatóság igazgatója megkeresésre adott válaszában az előzőkhöz hasonlóan a költségvetési források csökkenéséről, zárolásokról és elvonásokról számolt be. Rögzítette, hogy az elmúlt évek költségvetési megszorításai miatt a bevételeket és a kiadásokat felül kellett vizsgálniuk. Ennek következtében „Több szakmai feladat elhalasztásra került, egyes feladatok közmunkával lettek kiváltva, az intézmény saját bevétele növelését áremeléssel és egyes tevékenységek volumenének növelésével értük el.”
A Balaton-felvidéki Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Balaton-felvidéki NPI) igazgatója felhívta a figyelmet arra, hogy a Környezet- és Természetvédelemért felelős Helyettes Államtitkárság feladat-hatásköre az elmúlt években csökkent, pl. a vízügyi igazgatást megosztották, az önálló barlangtani osztály megszűnt és a kijelölt természetvédelmi hatósághoz került át. 
Tekintettel arra, hogy 2007. december 31-től jogutód nélkül megszűnt az Állami Privatizációs és Vagyonkezelő Zrt., jogai és kötelezettségei pedig a Magyar Nemzeti Vagyonkezelő Zrt-re (a továbbiakban: MNV Zrt.) szálltak át, a NPI-k az állami vagyonkezeléssel összefüggő feladataik ellátása során az MNV Zrt-vel kerültek kapcsolatba. A Nemzeti Földalapról szóló 2010. évi LXXXVII. törvény 2010. szeptember 1-jén lépett hatályba, emiatt a nemzeti földalap részét képező ingatlanvagyon tekintetében a NPI-k a Nemzeti Földalappal is kapcsolatba kerültek. Ez a kettősség – figyelemmel arra, hogy a két vagyoni körre eltérő rendelkezések vonatkoznak – a gyakorlatban számos problémát vet fel a vagyonkezelés, illetve az ahhoz kapcsolódó nyilvántartási, jelentés, pályáztatási kötelezettség stb. terén.
Az igazgató megjegyezte, hogy mióta a NPI-k természetvédelmi hatósági hatáskörrel nem rendelkeznek, különösen a jegyzői hatáskörbe tartozó, a védett területeket érintő hatósági eljárásokba – bár a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 15. §-a alapján ügyfélnek minősülnek – nem vonják be őket, és nem biztosítják számukra az ügyféli jogokat. A szabálysértési hatósági jogkörök megszűnése tekintetében az igazgató komoly problémaként értékelte, hogy „a Kormányhivatalok nem rendelkeznek a természetvédelmi szabálysértések jogszerű elbírálásához szükséges anyagi jogszabályismerettel, természetvédelmi szakmai tapasztalattal.” 
A Balaton-felvidéki NPI költségvetésében 2009. és 2012. között minden évben zároltak, illetve elvontak bizonyos forrásokat, amelyek jelentősen megnehezítették a finanszírozás zavartalanságát, 2011-ben a nem pályázati forrásból megvalósuló fejlesztéseket leállították.
A Duna-Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság igazgatója számadatokkal alátámasztva arról tájékoztatott, hogy a költségvetésből szakmai kiadásokra előirányzott összeg jelentősen csökkent, a szervezet költségvetésében és szakmai munkájában egyre nagyobb arányt képviselnek a nemzetközi pályázatok, illetve programok által biztosított források. „A Nemzeti Biodiverzitás-monitoring kötelező kutatásai közül 2011-ben jellemzően már csak a saját munkatársakkal történő adatgyűjtések valósultak meg, az alvállalkozói szerződések mennyisége és mértéke lecsökkent, a specialisták bevonását igénylő témakörök nem vagy csak részben lettek teljesítve és ez a folyamat 2012-ben várhatóan erősödni fog. A természetvédelmi kezelési tervekre korábbi években fordított keretösszeg folyamatosan csökkent, tervezési tevékenységet kizárólag saját munkaként, sürgető esetekben és elsősorban pályázatokból finanszírozható adatvásárlások lehetősége esetén végezzük. (…) A Balatoni Intézkedési Terv részeként a Velencei-tó biológiai állapotmonitorozására elkülönített, átvett pénzeszköz folyamatosan csökkent, végül a finanszírozás megszűnt. A finanszírozás elmaradása egyúttal a monitoring program megszűnését is jelenti, ugyanis az állapot felmérési kutatásokat jelenleg nem tudjuk más eszközökkel megoldani. A Természetvédelmi Őrszolgálat folyamatos területi jelenléte, az azonnali intézkedés lehetősége a gépjárművek üzemanyagkeretének csökkenése és a benzináremelés miatt sokszor adott hónap közepétől feladat-ellátási problémákba ütközik. A különféle projektekből vagy korábbi költségvetési forrásokból létesített oktatóközpontok, tanösvények, kilátók, illetve irodai és gazdálkodási épületek fenntartását a felújítási keret jelentős csökkenése akadályozza, hiszen a karbantartáshoz, napi működéshez kötődő kiadások nem finanszírozhatók fejlesztési pályázatokból sem.”
A Körös-Maros Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Körös-Maros NPI) igazgatója kiemelte, hogy az igazgatóságot a minisztériumi szintű változások csak közvetetten, irányítási szempontból érintették, amiatt sem szervezeti, sem személyi változások nem történtek. A feladatok volumene ugyanakkor az évek során az EU társfinanszírozású projektekben való részvétel, valamint a Natura 2000 hálózathoz kapcsolódó monitoring és jelentési feladatok miatt jelentősen megnövekedett. A Körös-Maros NPI személyi állományában 2008. óta változás nem történt. Az igazgató megjegyezte, hogy „kétségtelenül jelentős szervezési és irányítási erőfeszítést igényelt, hogy a kedvezőtlen körülmények között megőrizzük az intézmény működőképességét és a természetmegőrzési munka színvonalát, eddigi eredményeit.”
Az Aggteleki Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Aggteleki NPI) igazgatója is arról tájékoztatott, hogy a költségvetési támogatás jelentősen csökkent, így a működési zavarokat az átvett pénzeszközök bevonásával próbálták feloldani. Különös tekintettel arra, hogy az üzemanyagár jelentősen emelkedett és a tömegközlekedés visszafejlesztése indult meg, a barlangtúrákból származó bevételek 2008. óta számottevően csökkentek, az idegenforgalom visszaesett. A kieső bevételeket egyéb területeken, pl. erdőgazdálkodással, területek haszonbérbeadásával igyekeztek pótolni. Az Aggteleki NPI igazgatója hangsúlyozta: „gondot okozott, hogy a bázis szemléletű tervezés következtében a működési támogatás alakulása nem vette figyelembe a létszámstruktúra változását [közmunkaprogramban való részvétel, közhasznú foglalkoztatás] így a működési támogatás az engedélyezett létszám bér és járulék költségének csak a háromnegyedét fedezi. Az elmúlt években fellépő gondjainkon sok esetben csak nagy nehézségekkel tudtunk úrrá lenni: támogatási keret előrehozása, pályázati források bevonása, beszállítóinkkal fizetési átütemezés.” Az igazgató a fentiek mellett kiemelte, hogy a forráshiány miatt a fejlesztések elmaradtak, a szakmai keret csökkent, a saját bevételeiket pedig a működési költségek felemésztik. Az országban jelentkező problémák a térségben hatványozottabban jelentkeznek, amelyek a nemzeti park működtetését hátrányosan érintik.
A Hortobágyi Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Hortobágyi NPI) részletes tájékoztatásában arra hívta fel a figyelmet, hogy „az állami természetvédelem mai helyzetét az elmúlt 10 év változásainak tükrében lehet értékelni. (…) Alapvető szervezeti és funkcionális változást hozhatott volna a 2005. január 1-jétől, kapkodva, érdemi előkészítés nélkül megvalósított átszervezés, melynek eredményeként a természet- és tájvédelmi hatósági, szakhatósági hatáskörök a környezetvédelmi természetvédelmi és vízügyi felügyelőséghez kerültek úgy, hogy a döntések megalapozásához szükséges szaktudás a NPI-knál maradt.” 
Az igazgató utalást tett továbbá a NPI-k ügyféli jogállásával kapcsolatos problémakörre is, illetve, hogy 2002 és 2010 között a költségvetési támogatás nominál értékben a felére csökkent. A fentieken túl a Hortobágyi NPI igazgatója arra a komoly nehézségre is rámutatott, hogy a bevételek és kiadások eltérő időben keletkeznek, illetve merülnek fel. „Kiadásaink nagy része (bér, járulék, gépek, épületek üzemeltetése, összesen 89 %-a) rendszeresen, időben és összegben egyenletesen merül fel. Ezzel szemben a bevételeink a költségvetési támogatás kivételével egyenetlenül, időszakonként érkeznek. Mindez a pályázatok elszámolási rendszeréből, haszonbérleti szerződések és agrártámogatások mezőgazdasági szezonalitásából adódik. Pályázatok esetén az utófinanszírozott tételeknél időben elválik egymástól a kiadás és a bevétel, és ez likviditási problémához vezet. (…) Az igényelt agrártámogatások kifizetése ugyanakkor kiszámíthatatlan. (…) Éppen ezért nagyon nagy jelentősége van a költségvetési támogatásnak, mert ez a forrás, amely az időbeli kilengéseket csillapítani tudja. Tavaly a zárolás, majd elvonás következtében erre a forrásra márciustól nem számíthattunk, és három alkalommal kerültünk válságos likviditási helyzetbe (azaz veszélybe került a bér kifizetés) a kiadások és a bevételek időbeli eltolódása miatt. (…) szállítóink körében jó hírnevünk jelentős csorbát szenvedett az elmúlt években.”
A Fertő-Hanság Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Fertő-Hanság NPI) igazgatója arról tájékoztatott, hogy az engedélyezett létszámmal a következő alaptevékenységet kell ellátniuk: védett természeti területek és természeti értékek bemutatása, megőrzése, fenntartása; a környezetvédelem és természetvédelem területi igazgatása és szabályozása. A természetvédelmi területkezelések, a megemelkedett állatállomány és a turisztikai feladatok növekedése miatt, illetve, hogy azok ellátását már csak határozott idejű munkaszerződéses munkavállalók foglalkoztatásával tudta biztosítani az igazgató, 2011-ben a létszámkeret emelését kezdeményezte. Bár a létszámkeretet a kérelemnek megfelelően módosították, az költségvetési támogatással nem párosult, és emiatt a finanszírozást saját forrásból kellett megoldani. „Így azonban a személyi juttatások támogatásának csökkenő mértéke mellett a bérköltségre egyre nagyobb hányadot kell fordítani az intézmény saját költségvetéséből. Mindez a feladatok elmaradását eredményezi a beruházások és felújítások esetében.”
Az Fertő-Hanság NPI 2011. évi gazdálkodását alapvetően meghatározta, hogy költségvetési támogatásának közel felét a kormány először zárolta, majd elvonta. Ennek következtében a személyi juttatások előirányzatait saját forrásból kellett kiegészíteni, elmaradtak az ingatlanokon az állagmegőrző felújítások, illetve fejlesztő beruházások. A költségvetésben itt is fontos szerepet játszanak az Európai Uniós forrásból származó támogatások.
A Fertő-Hanság NPI igazgatója hangsúlyozta, hogy 2008-tól egyedüli fejlesztési lehetőséget a pályázati források jelentenek számukra. „Ezek azonban zömében utófinanszírozottak, ezért hosszabb időre lekötik a szűkös pénzeszközöket. A megvalósult beruházások, eszközbeszerzések a továbbiakban újabb személyi és dologi költségeket, a későbbiekben pedig felújítási költségeket generálnak majd. A 2012. évi elemi költségvetésben a csökkentett 2011. évi támogatási összeg jelentette a bázist. A véglegesen csökkentett költségvetési támogatás összegéből nem finanszírozhatók a megvalósított beruházások, évek óta nem került sor a fizikai munkavállalók bérfejlesztésére sem. Korábban kezelésünkbe adott vagyon esetében is egyre nehezebben tudunk színvonalasan megfelelni a védett természeti területek és természeti értékek fenntartásának és bemutatásának, illetve annak, hogy teljes egészében szakmai alapfeladatunk végrehajtása legyen számunkra az elsődleges.”
A Kiskunsági Nemzeti Park Igazgatóság (a továbbiakban: Kiskunsági NPI) az előzőekhez hasonlóan szintén utalt arra a 2005. január 1-jén bekövetkezett átszervezésre, amelynek eredményeként az érdemi hatósági és szakhatósági hatáskörök az egységes zöldhatósághoz kerültek. Az ellátandó feladataik közül az igazgató külön kiemelte a védett és fokozottan védett természeti területek állapotára, továbbá a tájvédelemre vonatkozó szakkérdéseket érintő szakvélemények elkészítését24, valamint a hatósági eljárásokban a belföldi jogsegélyek teljesítését. Jelentős nagyságrendű új feladatok 2008-tól kezdődően jelentkeztek az igazgatóságnál: Natura 2000 területek lehatárolása25, az ott lévő erdők körzeti erdőtervének felülvizsgálata26, kormányhatározat alapján az állami erdészettől átvett 3000 hektár vagyonkezelése, illetve közreműködés a Natura 2000 területeken lévő vízjogi engedélyek felülvizsgálatában27. Az igazgató tájékoztatása szerint ezen új feladatok ellátásához sem plusz pénzügyi forrást, sem létszámot nem kaptak. További nehézséget jelent az igazgatóság számára, hogy az elkövetkezendő időszakban esedékes feladatok ellátásához szintén a létszám bővítésére lenne szükség. 
A költségvetési források hiánya kapcsán az igazgatóság az egyik legnagyobb problémának azt tekinti, hogy a legfőbb bevételnek számító agrártámogatások feltételei nincsenek összhangban a természetvédelmi szempontú kezeléssel. Az agrártámogatásokkal járó előírások jelentős része ellentétes az alapító okiratban és az ennek végrehajtását szolgáló természetvédelmi kezelési tervben szereplő célkitűzésekkel.
A témakör komplex szemlélete és a vizsgálat eredményes befejezése érdekében a fentieken túl, 17 környezetvédelmi civil szervezettől28 az alábbiakról kértem tájékoztatást:
1.	Látnak-e el állami feladatot, ha igen, milyen feladatot végeznek?
2.	Hogyan változott a 2008. év óta a szervezet költségvetése? 
3.	Miből biztosítják a szervezet működését, milyen bevételi lehetőségek állnak a szervezet rendelkezésére? Amennyiben állami feladatot látnak el, hogyan változott a 2008. év óta ezen feladat ellátásához biztosított forrás?
4.	Hogyan látja a szervezet a környezet- és természetvédelem jelenlegi és jövőbeni helyzetét hazánkban? 
5.	Milyen konkrét tapasztalatokat szereztek munkájuk során a környezet- és természetvédelem kapcsán a mindennapok vonatkozásában?
A megkeresett szervezetek közül hat adott a feltett kérdésekre választ.
Az EMLA Környezeti Management és Jog Egyesület (a továbbiakban: EMLA) igazgatója bemutatva a szervezet küldetését hangsúlyozta, hogy 1994. október 1-je óta közérdekű környezetvédelmi jogi irodaként működnek, és 2011-től kezdve szerepelnek a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata jogi segítői nyilvántartásában. Tájékoztatása szerint a szervezet tevékenységében kiemelkedő fontosságú a magánszemélyeknek és társadalmi szervezeteknek adott jogi tanácsadás és képviselet. A közigazgatási ügyekben költségmentesen, a polgári perekben pedig mérsékelt ügyvédi díjért járnak el. Az igazgató szerint a fenti megállapításokból következően „magasan specifikált területen” látnak el állami feladatot.
A környezet- és természetvédelem jelenlegi és jövőbeni helyzetét illetően az igazgató szerint a környezeti jogalkotás mennyiségileg és minőségileg is visszaesett. Ennek alátámasztásaként kiemelte, hogy a környezeti ágazatban a 2000. év óta nem született törvény, a hulladék keretirányelv átültetése már közel másfél éve csúszik, emiatt kötelezettségszegési eljárás is indult az Európai Unió Bizottsága kezdeményezésére. Alapvető problémaként értékelte az igazgató, hogy az elmúlt időben számos olyan jogszabályváltozás történt, amely az „egyszerű állam” vagy „a vállalkozások terheinek csökkentése és megsegítése” jelszavak alatt született. 
Az igazgató meglátása szerint a területi felügyelőségek szinte lehetetlen helyzetben működnek, hiszen az egyre csökkenő anyagi és személyi erőforrások mellett óriási mennyiségű munkát kell ellátniuk, és a beruházások elősegítése érdekében folyamatosan csökkenő ügyintézési határidő miatt ez szinte lehetetlen feladatnak bizonyul. A tényleges környezeti kérdések átgondolására nincs idő, a környezetkárosításokkal szemben nem tudnak hatékonyan fellépni.
A Levegő Munkacsoport (a továbbiakban: LMCS) elnöke a szervezet tevékenysége körében több – álláspontja szerint állami feladatnak is minősülő – célt fogalmazott meg. Ezek között szerepelt: a lakosság és a döntéshozók felvilágosítása, tudatformálása; a környezet állapotával kapcsolatos adatok megszerzése és terjesztése; rendezvények, társadalmi megmozdulások szervezése; tudományos kutatások és fejlesztések szervezése, támogatása; kormányzati és önkormányzati döntések meghozatalát elősegítő javaslatok kidolgozása; segítségnyújtás a jogalkotási folyamatban; kapcsolattartás különböző állami és önkormányzati, valamint ezektől független szervvel, mozgalmakkal; környezetvédelmi nevelés, tanácsadás; a környezet védelmét segítő gazdasági tevékenységek előmozdítása; különböző kiadványok megjelentetése.
Az LMCS elnöke felhívta a figyelmet arra, hogy honlapjukon számos, a témával kapcsolatos anyag található, a környezet- és természetvédelmi civil szervezetek pedig 2012 nyarán értékelték a jelenlegi kormány eddigi tevékenységét és azt nyilvánosságra is hozták. Az egyesület vezetése úgy látja, hogy a környezetvédelmi hatóságok feladatellátása bár némileg javult, súlyos visszaélésék a mai napig tapasztalhatók. 
A Magyar Madártani és Természetvédelmi Egyesület (a továbbiakban: MME), mint kiemelt közhasznú szervezet többek között elősegíti a természeti értékek és a természetvédelmi célkitűzések megismertetését és népszerűsítését, növeli a természetvédelem támogatóinak körét, környezeti nevelési programokat, természetvédelmi kutatásokat szervez, hazai és nemzetközi szinten érdekérvényesítési tevékenységet végez. Az MME elnöke rögzítette, hogy a szervezet a természet védelméről szóló 1996. évi LIII. törvény rendelkezése alapján olyan közfeladatot lát el, amely állami feladatnak minősül. Az egyesület 1974-es alapítása óta kiemelten foglalkozik fajvédelmi programmal, madártani és természetvédelmi monitoringgal, valamint a madárgyűrűzés hazai koordinációjával. 
Az elnök szerint „a környezet- és természetvédelem helyzete az elmúlt években drasztikusan romlott”, a KVVM megszüntetésével, „az integrált Vidékfejlesztési Minisztériumban az ágazat érdekérvényesítő képessége soha nem látott mélységekbe zuhant”. A gazdasági problémák, a válság miatt hozott megszorító intézkedések kiemelten érintették a környezetvédelmi ágazatot (40 %-os forráscsökkenés). A válság, ahelyett, hogy ráirányította volna a figyelmet a fenntarthatóságra, a természeti rendszerek értékére, még inkább háttérbe szorította a természet- és környezetvédelmi szempontokat.
Az Életfa Környezetvédő Szövetség (a továbbiakban: Életfa) elnöke a feltett kérdésekre adott válaszában kiemelte, hogy a szervezet jelenlegi jogállása szerint kiemelten közhasznú tevékenységet végez és a következő állami feladatok ellátásában vesz részt. Környezeti Tanácsadó Irodát, s azon belül Zöld Telefon Szolgálatot működtet, amelynek keretében 2011-ben körülbelül 100 esetben konkrét tanácsadással, 30 esetben hatósági intézkedés elősegítésével járultak hozzá a környezeti, természeti problémák megoldásához. Az EU 2011 programmal a magyar elnökség tájékoztatási munkáját segítette a szövetség. Ezen túl környezeti nevelési programokat, képzéseket szerveznek és bonyolítanak le, illetve felelősek az Egri Civil Hálózat fennállásáért. 
A környezet- és természetvédelem jelenét és jövőjét illetően az Életfa igazgatója hangsúlyozta, hogy az önálló környezetvédelmi minisztérium megszűnése következtében kevesebb figyelem irányul tevékenységükre, és a források is csökkentek, alaptevékenységüket pedig csak jelentős erőfeszítéssel tudják megvalósítani. Tekintettel a hatóságok működése során bekövetkezett átalakításokra, átszervezésekre, létszámleépítésekre, az egyesület vezetése úgy látja, hogy a környezetvédelmi szervekkel való együttműködés, az ügyintézés akadozik, az ügyekben nincs érdemi előrelépés. A környezetvédelmi programok megvalósítása pedig nem elég hatékony.
A Magyar Hidrológiai Társaság (a továbbiakban: MHT), mint a vízzel foglalkozó tudomány- és szakterület szakembereinek önkéntes tagsága alapján működő, a kormányzattól, a politikai pártoktól és egyéb csoportosulásoktól független közhasznú civil szervezet elnöke részletes tájékoztatásában átfogó képet mutatott be a hazai vízvédelmet ellátó hatósági és igazgatás szervezetrendszerről. A MHT álláspontja szerint a környezet- és természetvédelem területén súlyos gondok és működési zavarok álltak elő mind az intézményrendszer felépítése, mind pedig a finanszírozás tekintetében. A vízügyi feladatok ellátásában rendkívül súlyos helyzetet teremtett, hogy az állami operatív vízgazdálkodási feladatait ellátó környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok költségvetési támogatása 2011-ben 40-45%-kal csökkent. Ez a létszám elkerülhetetlen csökkentésével is járt, az ágazat a gyakorlott, helyismerettel rendelkező szakszemélyzet egy részét elvesztette. Bár az állami kezelésű művek állapotától függ elsősorban az ország negyedének árvízi biztonsága, a belvíz elleni védekezés, a vízi élővilág állapota, a pénzügyi források hiánya miatt állapotuk folyamatosan romlik, amely beláthatatlan degradálódáshoz, pusztuláshoz vezethet.
Amikor a MHT tudomására jutott, hogy a Kormány a vízügyi intézményrendszer és feladatmegosztás gyökeres átalakítását tervezi, a Magyar Mérnöki Kamara szakmailag illetékes tagozatával közösen – javaslatokat megfogalmazva – levelet írtak a miniszterelnöknek, valamint a környezetvédelem-vízgazdálkodás irányításában, működésében érintett minisztereknek, államtitkároknak. Leveleikre választ nem kaptak.
Tekintettel arra, hogy 2010-től kezdve – a korábbi kormányzati gyakorlattal ellentétben – a vízügyi ágazatot érintő jogalkotási folyamatba egyedileg már nem vonják be a társaságot, az csak a kormányzati portálon keresztül értesülhetett a komoly átalakítások tervezetéről. Az ezzel összefüggésben írott levelükben részletesen kifejtették aggályaikat, különösen azt, hogy feladatirányítás és a szervezetirányítás tervezett szétválasztása elfogadhatatlan, súlyos veszélyeket rejt magában az ország vízkárokkal szembeni biztonságára, a víziközmű-ellátása zavartalanságára. A levélben a MHT – a kritikák megfogalmazása mellett – közreműködését is felajánlotta az új jogszabály-tervezet előkészítésével kapcsolatban. Mindennek ellenére ezen levélre sem kaptak választ, sőt a jogszabály-módosítás a sürgős tárgyalás igényével az országgyűlés napirendjére került. A társaság ezt követően bár nyílt levélben fordult az országgyűlési képviselőkhöz, az is eredménytelennek bizonyult.
A MHT elnöke fentiek mellett aggasztónak tartotta azt is, hogy a vízgazdálkodás és a környezetvédelem kutatóbázisaként non-profit társaság formájában működő Vízgazdálkodási Tudományos Kutató Intézet (VITUKI) 2012 tavaszán megszűnt, s így kérdésessé vált az ott nyilvántartott hidrológiai és egyéb adatbázis sorsa, közérdekű hozzáférhetősége.
A Védegylet a környezet- és természetvédő civil szervezetek mindennapi munkájával kapcsolatban kifejtette, hogy a 2008. óta bekövetkezett legkárosabb változás azon szemlélet elterjedése, hogy a közvélemény – adófizetőként, választópolgárként és lakosságként egyaránt – a zöld szervezeteket jó esetben feleslegeseknek (és így a támogatási pénzek pazarlóinak), rosszabb esetben a beruházások kerékkötőinek, azaz kártevőknek látja. A civilek által képviselhető zöld szempontok delegitimálása megkönnyítette annak indokolását, hogy miért nehezítik meg – a jogi és pénzügyi feltételek megváltoztatásával – azt, hogy a civilek a hatósági eljárásokban felléphessenek a törvények által alkalmazandóként előírt zöld szempontok gyakorlati érvényesülésének biztosítása érdekében. 
A káros változások sorrendjében másodikként a végrehajtó szervek attitűdjéből a demokratikus és jogállami vonások rohamosan lezajló eltűnését emelte ki a Védegylet. A kormány és a minisztériumok vezetése szintjén ez legfőképp abban jelentkezik, hogy a jogszabályok, illetve programok tervezeteit vagy egyáltalán nem bocsátják társadalmi véleményezésre, vagy csupán 1-2 napot biztosítanak a véleményezésre; a kért közérdekű adatokat nem adják ki, perre kényszerítve a civil szervezeteket. 
További aggodalomra ad okot, hogy a zöld és nem zöld civil szervezetek magatartásában a fenti hatások folytán változás következett be. A Védegylet szerint mára gyakorlatilag nem maradt a civilségnek olyan ágazata, amely a fennmaradása érdekében ne a másikkal harcolna, ahelyett, hogy képviselné vagy számon kérné a harmadik generációs emberi jogokat.
A fenti szervezetek tájékoztatása szerint költségvetéseikben egyértelműen nyomon követhetők a válság okozta változások: az állami támogatás csökkent, kevesebb a pályázati lehetőség, az újabb kiírások elmaradtak, a korábbi pályázati források „elapadtak”. Működőképességük biztosításában a külföldi alapok részéről érkező támogatás jelentős szerepet tölt be. A pénzügyi nehézségek miatt a szervezetek által foglalkoztatottak száma csökkent, egyes tevékenységeket fel kellett függeszteniük.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az 1.§ (2) bekezdésének b) pontja értelmében az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít a jövő nemzedékek érdekeinek a védelmére. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. 
Az Ajbt. 28. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa az általa lefolytatott vizsgálatról jelentést készít, amely tartalmazza a feltárt tényeket és az ezeken alapuló megállapításokat és következtetéseket.

II. Az érintett alapvető jogok tekintetében
Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az ombudsmanok következetesen, zsinórmértékként támaszkodtak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazták az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
Az Alaptörvény XXI. cikkében deklarált egészséges környezethez való jog értelmezését az Alkotmánybíróság a jelentősége folytán alaphatározatként értékelhető 28/1994. (V. 20.) AB határozatában, valamint az arra épülő későbbi határozataiban végezte el29. A testület e döntésében részletesen elemezve az egészséges környezethez való jogot megállapította, hogy az elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. A környezethez való jog az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére, beleértve a környezet elért védelme korlátozhatóságának feltételeit is. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia. Az állam kötelességeinek magukban kell foglalniuk az élet természeti alapjainak védelmét és ki kell terjedniük a véges javakkal való gazdálkodás intézményeinek kiépítésére.30
Az Alkotmánybíróság nyomatékosan megállapította, hogy az állam nem élvez szabadságot abban, hogy a környezet állapotát romlani engedje, vagy a romlás kockázatát megengedje. Ez az állami fellépés olyan korlátját jelenti, amely megakadályozza, hogy a már elért objektív védelmi szint, illetve hatékonyság csökkenjen, az addig elért környezetállapot romoljon. Következésképpen nem engedhető meg, hogy a környezetvédelemhez való jog érvényesülése társadalmi, gazdasági folyamatok, körülmények függvényében mennyiségileg vagy minőségileg változzon.
Tekintettel arra, hogy az egészséges környezethez való jog megvalósítását szolgáló hatósági rendszer kialakítása és működtetése állami feladat, a kötelezettségek címzettjei nemcsak a jogalkotó szervek, hanem azokon keresztül maga a jogalkalmazó is. Amennyiben a hatóságok elmulasztják a környezetvédelmi előírások következetes és megfelelő érvényesítését, azok kiüresedését okozzák és egyidejűleg az egészséges környezethez való jog sérelmét idézik elő.
Figyelemmel arra, hogy a környezet nem kimeríthetetlen, illetve az abban okozott károk véges javakat pusztítanak, továbbá az ember sok esetben visszafordíthatatlan folyamatokat indít meg, az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az egészséges környezethez való jog védelmének eszközei között a megelőzés elvén alapuló jogintézmények alkalmazásának elsőbbsége van. Az Alkotmánybíróság rámutatott tehát arra, hogy a környezethez való jog érvényesítése a védelem elért szintjének fenntartásán belül azt is megkívánja, hogy az állam a preventív védelmi szabályoktól ne lépjen vissza a szankciókkal biztosított védelem felé.
Az Alkotmánybíróság szerint a környezet elért objektív védelmi szintjétől való visszalépésre akkor van lehetőség, ha az más alapjog vagy más alkotmányos érték érvényesítéséhez elkerülhetetlen. A fentiek mellett pedig, tekintettel arra, hogy az egészséges környezethez való jog alapjogi jellegét az Alkotmánybíróság több határozatában megerősítette, annak korlátozása alkotmányosságának megítélésénél – a minden alapjog korlátozására irányadó mércét – a szükségességi/arányossági tesztet is alkalmazni kell. A szükségességi/arányossági teszt szerint az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog, szabadság vagy érték védelme vagy érvényesülése más módon nem érhető el, és a korlátozás megfelel az arányosság követelményeinek, azaz az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban van egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni.
Ahogy az a fentiekből következik, az Alkotmánybíróság határozataiban az egészséges környezethez való jogot elsősorban intézményvédelmi kötelezettségként értelmezte. Ezzel ugyanakkor csak a közvetlen alapjogi védelem alanyi oldalát zárta ki és nem azt, hogy az egészséges környezethez való jognak ne lennének alanyi jogon érvényesíthető elemei is. Rámutatott a testület arra is, hogy a jogalkotás garanciális szerepe nem egyszerűen csupán fontosabb a környezetvédelemben, mint az olyan alkotmányos jogoknál, ahol a bíróság (Alkotmánybíróság) közvetlen alapjogvédelmet adhat vagy alanyi jogi igényeket ismerhet el, hanem – a dogmatikai lehetőségek határai közt – mindazokat a garanciákat is nyújtania kell, amelyeket az Alkotmány egyébként az alanyi jogok tekintetében biztosít31. Hangsúlyozom tehát, hogy az egyéni jogvédelem biztosítása érdekében az egészséges környezethez való jog alanyi jogon érvényesíthető elemei között szerepelnek az ügyféli jogok, az eljárási garanciák kikényszeríthetősége, s így pl. az Alaptörvény által önálló alapjogként is deklarált tisztességes eljáráshoz vagy a jogorvoslathoz való jog is.
Az egészséges környezethez való jog alanyi oldalán álló alapjogok rendkívül szoros kapcsolatban állnak a jogállamisággal, jogbiztonsággal. Mérföldkőnek tekinthető az Alkotmánybíróság 11/1992. (III.5.) AB határozata, melyben a testület a jogállamra vonatkozó elvi tételeit fejtette ki. Eszerint: „Magyarország jogállammá minősítése ténymegállapítás és program egyszerre. A jogállam azáltal valósul meg, hogy az Alkotmány valóban és feltétlenül hatályosul. Nemcsak a jogszabályoknak és az állami szervek működésének kell szigorúan összhangban lenniük az Alkotmánnyal, hanem az Alkotmány fogalmi kultúrájának és értékrendjének át kell hatnia az egész társadalmat. Ez a jog uralma, ezzel lesz az Alkotmány valósággá.” Az Alkotmánybíróság több határozatában elvi éllel szögezte le, hogy a jogállam legfontosabb eleme a jogbiztonság32. A jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, s ebből eredően meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy nemcsak a jog egésze, de annak egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság azonban nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, hanem az egyes jogintézmények működésének a kiszámíthatóságát is. A jogállam céljainak és feladatainak megvalósulása érdekében az államnak megfelelő intézményeket kell létrehoznia és az érintett alapjogokat garantálnia. 
A jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye alapján az egészséges környezethez való jog érvényesülését biztosító jogszabályok megalkotása és alkalmazása, valamint a környezetvédelmi intézményrendszer működése során a kiszámíthatóság és az előreláthatóság elvének is érvényesülnie kell, valamint biztosítani kell azt is, hogy a szabályozás világos és egyértelmű legyen.

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. Az intézményi, szervezeti átalakítások
1.1. Az önálló környezetvédelmi minisztérium megszűnése
Az Alkotmánybíróság 28/1994. (V.20.) AB határozatában kimondta, hogy „a környezethez való jog intézményes védelmének mértéke nem tetszőleges,” az a megelőzés elvén alapulva nem függhet társadalmi, gazdasági körülményektől. Az elért védelmi szintet költségvetési megfontolásoknak nem lehet alárendelni. 
A 996/G/1990. AB határozat értelmében bár az állam a környezetvédelem elvi alapjainak és módszereinek megválasztásában szabad, s szabad annak meghatározásában is, hogy a környezethez való jog tartalmát adó sajátos állami kötelezettségből milyen konkrét jogalkotási és kormányzati teendők származnak, nem engedheti meg, hogy a környezet állapotában romlás vagy annak veszélye következzen be. Felelősséggel tartozik azért, hogy egy adott, a környezetet döntően befolyásoló állami feladat teljesüljön, illetve, hogy azt a kiépített intézményrendszer maradéktalanul megvalósítsa.
Az Alkotmánybíróság az egészséges környezethez való jogot érintő határozataiban tárgyi oldalról nem definiálta a környezetvédelem ügyét, nem foglalt állást abban, hogy egy adott feladat vagy tevékenység környezetvédelminek minősül-e. Ugyanakkor a már hivatkozott 996/G/1990. AB számú határozat 3. pontjában utalást tett a testület arra, hogy az állam kötelességeinek magukban kell foglalniuk az élet természeti alapjainak védelmét, ki kell terjedniük a véges javakkal való gazdálkodás intézményeinek kiépítésére, a környezettel kapcsolatos információhoz jutás és az érintetteknek a döntések előkészítésében való részvétele biztosítására. Figyelemmel arra, hogy a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Kvt.) deklarált célja a környezetvédelem, illetve az egészséges környezethez való jog kereteinek megteremtése33, a „környezetvédelmi ügy” fogalmának meghatározásakor a törvény rendelkezéseiből kell kiindulni.
A Kvt. 4. §-ában meghatározza a környezeti elem, a környezet és a környezetvédelem fogalmát is. A környezetvédelem körébe tartozik így az olyan tevékenységek és intézkedések összessége, amelyek célja a környezet veszélyeztetésének, károsításának, szennyezésének megelőzése, a kialakult károk mérséklése vagy megszüntetése, a károsító tevékenységet megelőző állapot helyreállítása. A fogalmakat még árnyaltabbá teszi a Kvt. tárgyi hatályát megfogalmazó 2. § (1) bekezdés, amely szerint a törvény hatálya kiterjed az élő szervezetek (életközösségeik) és a környezet élettelen elemei, valamint azok természetes és az emberi tevékenység által alakított környezetére; a törvényben meghatározottak szerint, a környezetet igénybe vevő, terhelő, veszélyeztető, illetőleg szennyező tevékenységre. 
Egyértelmű tehát, hogy környezeti ügynek tekintendő a környezeti elemekre (föld, levegő, víz, élővilág, épített környezet és ezek összetevői), továbbá a környezet terhelésére (anyag vagy energia kijuttatása) vonatkozó tevékenység, jogalkotás, intézkedés. A tágan értelmezett környezetvédelmi jog fogalmi kibontásához ad eligazítást – az ugyancsak a Kvt. hatályát megállapító – 3. §, amely szélesebb értelemben meghatározza a környezetvédelem tárgykörébe tartozó, a törvénnyel összhangban szabályozandó társterületeket34.
A fentiekkel összefüggésben utalnék az Európai Unió működéséről szóló szerződés 11. cikkére is, amely alapelvként rögzíti, hogy a környezetvédelem szempontjait valamennyi ágazati közösségi politika meghatározásába és végrehajtásába integrálni kell. Hangsúlyozom továbbá, hogy a szerződés alapján a környezeti kérdésekben a magas fokú védelmet biztosítani kell.
Kiindulva az Alkotmánybíróság döntéseiből, felhívom a figyelmet arra, hogy az állam a Kvt. alapján definiált környezeti ügyekre vonatkozó feladatokat és az Európai Uniós tagságból eredő kötelezettségeket az elért objektív védelmi szintet biztosítva – többek között a kialakított intézményrendszeren keresztül – társadalmi, gazdasági körülményektől függetlenül teljesíteni köteles. 
A tényállásban bemutatottak szerint 2010-ben a KvVM-et és a Földművelésügyi- és Vidékfejlesztési Minisztériumot a VM keretében összevonták. Az újonnan megalakult szervezet három államtitkársága közül egy, a környezetügyért felelős államtitkárság foglalkozik – a korábbi KvVM összlétszámához képest komoly létszámcsökkentés mellett – a szoros értelemben vett környezetvédelmi, természetvédelmi és vízvédelmi kérdésekkel35. Az eredetileg egy minisztérium feladatkörébe tartozó, a környezetvédelemmel közvetlen kapcsolatban álló, illetve a környezeti szempontok fokozott érvényesítését igénylő szakterületek más-más minisztériumokhoz kerültek.
Bár a legfontosabb környezeti ügyek, így különösen az erdő-, a vad, a halgazdálkodás, a levegővédelem, az integrált és az országhatáron átterjedő szennyezés megelőzése, a hulladékgazdálkodás, a természetvédelem36 a maguk teljességében a vidékfejlesztési miniszter hatáskörében maradtak, az egyes miniszterek, valamint a miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat-, és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet (a továbbiakban e fejezetpontban: Korm. rendelet) rendelkezései szerint a víz mennyiségi és minőségi védelme már nem egy kézben összpontosul. 
A vízügyi ágazatért összességében – ahogy azt a későbbiekben részletesen bemutatom – több miniszter felelős. Ezzel kapcsolatban fontos hangsúlyozni, hogy a 2012. január 1-jei szervezetátalakítás miatt a vizekkel, vízi létesítményekkel összefüggő állami feladatok végrehajtása megváltozott. A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény (a továbbiakban: Vgtv.) 2. § (1), illetve (2) bekezdése szerinti feladatokat 2012. január 1-je előtt a Kormány, valamint a vízgazdálkodásért felelős miniszter (vidékfejlesztési miniszter) önállóan, illetve az érintett miniszterekkel együttesen látta el. A jogszabály-módosítások hatálybalépését követően ezen feladatok teljesítéséért a Kormány, a vízgazdálkodásért felelős miniszter, illetve a vízügyi igazgatási szervek irányításáért felelős miniszter felel. Ezen miniszterek körét ki kell egészíteni a nemzeti fejlesztési miniszterrel, aki a Korm. rendelet 2012. június 27-től hatályos szövegváltozata értelmében a víziközmű szolgáltatás biztosításáért is felelős.
A Korm. rendelet 84. §-a alapján a nemzeti fejlesztési miniszter a Kormány energiapolitikáért felelős tagja. A miniszter ebben a feladatkörében – az energiastratégiával és klíma-politikával, az energiahatékonysággal és energiatakarékossággal, a fenntartható fejlődés feltételeinek megteremtésével, valamint a fenntartható energiagazdálkodással kapcsolatos feladatok ellátása során – egyebek mellett az Európai Unió kibocsátás kereskedelmi rendszere vonatkozásában ellátja az üvegházhatású gázok európai kibocsátási egységeinek kiosztására, elszámolására, az emisszió-kereskedelmi rendszer működtetésére vonatkozó feladatokat. Kidolgozza az Energia Stratégiát, az alapján a Cselekvési Tervet, az energiapolitikai programokat, az energiahatékonysági, energiatakarékossági célkitűzések elérését szolgáló Stratégiát és az annak megfelelő Nemzeti Energiahatékonysági Cselekvési Tervet, a Klímapolitikai Cselekvési Tervet és felügyeli mindezek végrehajtását.
A fejezet bevezetőjében tett megállapításokon alapulva a következőkre hívom fel a figyelmet. Függetlenül attól, hogy a környezetvédelem a kormányzaton belül önálló minisztériumi szerv égisze alatt jelenik meg, vagy több minisztérium látja el a feladatot, az állam – figyelemmel az Európai Unió által is kinyilatkoztatott integráció és a környezet magas szintű védelmének elvére, illetve az Alkotmánybíróság által rögzített intézményvédelmi kötelezettségére – nem engedheti meg, hogy a környezet elért védelmi szintje csökkenjen, vagy, hogy annak kockázata felmerüljön. 
Az önálló minisztériumi szint megszűnése és a hatáskörök szétdarabolása nem vezethet a környezetügy alárendeltségéhez, a kapacitás csökkenéséhez, a környezetvédelemnek magas kormányzati súllyal kell rendelkeznie. A mindenkori kormánynak biztosítania kell, hogy a környezeti érdekek az ágazati politikákba megfelelően beépüljenek, az alágazatok között hatékony koordináció, a szervek között megfelelő együttműködési rendszer alakuljon ki. Ellenkező esetben veszélybe kerül az állam intézményvédelmi kötelezettségének teljesítése, és sérülhet az egészséges környezethez való jog.

1.2. A vízügyi szervezet átalakítása
A Vgtv., illetve a kapcsolódó végrehajtási rendeletek alapján a vízügyi igazgatóságok látják el a vízgazdálkodás területén az állami feladatokat. E szervezetrendszer felelős többek között az ár-, és belvízi védekezésért, az állami tulajdonban lévő vizek és egyes vízilétesítmények kezeléséért, fenntartásáért, karbantartásáért. Gyűjti a vízgazdálkodáshoz szükséges adatokat, ellátja a vízrajzi tevékenységeket, közreműködik a vízgyűjtő-gazdálkodási tervek (országos és részvízgyűjtő) elkészítésében, az ezzel kapcsolatos konkrét feladatok ellátásában. A Startmunka program keretében a közmunkások jelentős részét a vízgazdálkodás területén foglalkoztatják. A közmunkások részvételével rendezik a vízfolyások környezetét, ápolják a hullámtér véderdeit, fenntartják és fejlesztik a vízi létesítményeket, valamint végzik az ár- és belvíz elleni védekezést. 
A 2011. október 19-én nyilvánosságra hozott kormány-előterjesztés37 szerint 2012. január 1-jétől a vízüggyel kapcsolatos törvény- és rendeletalkotás, a vízgazdálkodásért való szakmai felelősség, valamint a nemzetközi feladatok a Vidékfejlesztési Minisztérium hatáskörében maradtak, ugyanakkor az ezen feladatok döntő többségét ellátó vízügyi igazgatási szervek38 feletti felügyeleti jogokat a belügyminiszter gyakorolja. Az irányítás, valamint az ellátott feladatok átszervezésére az előterjesztésben megfogalmazott célkitűzések alapján azért volt szükség, hogy a vízgazdálkodás szakterületén a közmunka program hatékonyabb legyen.
A szervezetátalakítást érintő jogszabályok módosítására két lépésben, először 2011 októberében, majd 2011 novemberében került sor. A legfontosabb törvénymódosításokat39 a végrehajtási rendeletek40 módosítása követte.
Ezzel összefüggésben felhívom a figyelmet arra, hogy az októberi, a törvénymódosításokat érintő előterjesztéshez hatásvizsgálat nem készült, a novemberihez csatolt hatásvizsgálati lap pedig a környezeti és egészségi követelményeket nem tartalmazta, holott a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 17. § (2) bekezdés ab) pontja előírja, hogy a szabályozás várható következményeinek felmérésére kiterjedő hatásvizsgálat során ezen kérdéseket is vizsgálni kell.
A Kvt. 43. § (1) bekezdése szerint a környezetvédelemmel összefüggő törvényjavaslat és más jogszabály, valamint országos és regionális jelentőségű koncepciók előkészítője – a (4) bekezdés hatálya alá tartozó tervek, illetve programok kivételével – köteles az intézkedés környezetre gyakorolt hatásait vizsgálni, értékelni, és azt vizsgálati elemzésben összefoglalni. A Kvt. 43. § (2) bekezdése a vizsgálati kötelezettség hatálya alá tartozó jogszabályok körét határozza meg. Eszerint a környezetvédelemmel összefüggő jogszabály az a törvény, kormányrendelet, miniszteri rendelet, illetőleg döntés, amely a környezeti elemekre, a környezet minőségére, vagy a környezettel összefüggésben az emberi egészségre hatást gyakorol.
A fentiek értelmében megállapítható, hogy a vízgazdálkodási feladatok ellátásáért felelős intézményrendszer irányításában bekövetkező jogszabály-módosítások, tekintettel arra, hogy súlyosan érintik a víz mennyiségi és minőségi védelmét, környezeti tárgyúak és azok kidolgozója – a vizsgálati elemzés elkészítésével és értékelésével – köteles eleget tenni a Kvt. fent idézett előírásainak.
A Kvt. 44. § (2) bekezdése további eljárási kötelezettségként előírja, hogy a tervezeteket, valamint a vizsgálati elemzést a döntésre jogosult szervhez történő benyújtás előtt – legalább a kézhezvételtől számított 30 napot biztosító véleménynyilvánítás céljából – meg kell küldeni az OKT-nak.
A Jat. 19. (3) bekezdése alapján a kormányzati jogszabálytervezetek véleményezésére a Kormány ügyrendje további rendelkezéseket állapíthat meg. A 1144/2010. (VII. 7.) Korm. határozat 29. pontja kimondja, hogy Kormány által meghatározott esetben, vagy ha ezt fontos ok feltétlenül szükségessé teszi, a határidők öt munkanapnál nem rövidebb tartamban is megállapíthatók (soronkívüliség). 
Az OKT 2011. november 16-án kelt, „a vízügyi igazgatási szervek irányításának átalakításával összefüggésben egyes Korm. rendeletek módosításáról” szóló állásfoglalása szerint az előterjesztésre két napon belül kellett észrevételeket tennie41.
A Kormány tehát saját ügyrendje alapján is köteles lett volna legalább öt munkanap határidőt biztosítani az OKT számára véleményezésre. 
A fentiek összegzéseként megállapítom, hogy a szervezetátalakítást megalapozó jogszabályok kidolgozásának folyamatában az egészséges környezethez való joggal összefüggő visszásságot eredményezett, hogy a jogszabályok előkészítője nem tett eleget a Kvt. és a Jat. rendelkezéseinek. Hatásvizsgálat a törvénymódosítások esetén nem készült, a végrehajtási rendeletek módosításakor pedig nem terjedt ki a környezetvédelmi következményekre. Az előterjesztő egyik esetben sem vizsgálta meg az átszervezés környezetre gyakorolt hatásait, azokat nem értékelte, illetve a vizsgálati elemzést sem készítette el. További, a jogalkotásban biztosítandó társadalmi részvételt – így a jogállamiság elvét – sértő körülményként értékelem, hogy a rendelkezésemre álló iratok szerint a végrehajtási rendeletek módosítására vonatkozó előterjesztés és az annak részét képező hatásvizsgálati lap véleményezésére az OKT-nak érdemben összesen két nap állt a rendelkezésére.
A korábbiakban már részben bemutattam, milyen intézményi változások történtek a vízügyben. Rögzítettem, hogy a vízgazdálkodási feladatok végrehajtását ellátó szervek feletti felügyeleti jogkört a belügyminiszter gyakorolja, a vízgazdálkodás szakmai irányításáért pedig a vidékfejlesztési miniszter felelős. Tekintettel arra, hogy a szervezet átalakítás következtében a vízügyi ágazatban kialakult valamennyi probléma bemutatása meghaladná a jelentés kereteit, azok közül csupán a legfontosabbakat emelem ki. E körben – álláspontom szerint – a vízügyi igazgatási szervek kijelölése, a víziközmű szektorral, a vízrajzi tevékenységgel kapcsolatos feladatok ellátása, valamint a nemzetközi kötelezettségek teljesítése vált problémássá.

A vízügyi igazgatási feladatot ellátó szervek irányítása
A környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet (a továbbiakban e fejezetpontban: Korm. rendelet) szerint a vidékfejlesztési miniszter által irányított államigazgatási szervek között szerepel a NeKI, a Főfelügyelőség, az egyes felügyelőségek, valamint a NPI-k. A belügyminiszter az OVF-t és a vízügyi igazgatóságokat irányítja. A Korm. rendelet vízügyi igazgatási szervként az árvízi tározók és a nagyvízi mederben történő beavatkozások tekintetében az OVF-t, egyéb esetben a vízügyi igazgatóságot jelölte ki. Megjegyzem ugyanakkor, hogy a NeKI a környezetvédelmi igazgatási feladatai mellett, az azokhoz kapcsolódó – a Korm. rendelet 33/A. §-ban szereplő – vízügyi igazgatási feladatokat is ellátja. Ezek között szerepel többek között, hogy a NeKI alaptevékenysége körében ellátja a miniszter feladat-hatáskörébe tartozó vízgyűjtő gazdálkodással, közműves szennyvízelvezetéssel kapcsolatos nemzeti és regionális programok előkészítésével, a vizeink állapotértékelésével, a központi és területi vízügyi nyilvántartásokat tartalmazó vízgazdálkodási információs rendszer üzemeltetésével, fejlesztésével kapcsolatos feladatokat. A NeKI továbbá – ugyancsak alaptevékenysége körében – részt vesz különösen az országos vízgazdálkodási koncepció és az egyéb ágazati koncepciók szakmai megalapozásában, illetve üzemelteti és fejleszti a víziközmű online adatszolgáltató és információs rendszert is.
A fentiek alapján megállapítható, hogy a jogszabály42 a vízügyi igazgatási szervek irányításáért felelős kormánytagként a belügyminisztert jelölte ki, ugyanakkor számos vízügyi igazgatási feladattal a vidékfejlesztési miniszter által irányított NeKI is rendelkezik.

A víziközmű ágazat szervezeti keretei
Ahogy arra az önálló környezetvédelmi minisztérium megszűnésével kapcsolatban utaltam, a vízügy intézményrendszere 2012. január 1-jével átalakult, az ágazatot érintő feladatok ellátása ezen időponttól négy minisztérium felelősségi körébe tartozik.
Vizsgálva a víziközmű kiépítésétől egészen a víziközmű-szolgáltatás nyújtásáig terjedő folyamatot, az alábbiakat állapítottam meg.
A víziközmű-szolgáltatásról szóló 2011. évi CCIX. törvény (a továbbiakban: víziközmű szolgáltatásról szóló törvény) általános rendelkezései között az 1. § (1) bekezdés c) pontjában rögzíti az ellátási felelősség elvét, amely alapján az állam vagy a települési önkormányzat43 kötelessége és joga, hogy gondoskodjon a közműves ivóvízellátással, a közműves szennyvízelvezetéssel és- tisztítással kapcsolatos víziközmű-szolgáltatási feladatok elvégzéséről. 
A vízügy átszervezése következtében ez a következők szerint alakul.
A Vgtv. 4. § (2) bekezdés b) pontja szerint a települési önkormányzat közfeladata, hogy gondoskodjon a 2000 lakosegyenértékkel jellemezhető szennyvízkibocsátás feletti szennyvíz-elvezetési agglomerációt alkotó településeken a keletkező használt vizek (szennyvizek) szennyvízelvezető művel való összegyűjtéséről, tisztításáról, a tisztított szennyvíz elvezetéséről. A helyi önkormányzatnak kell tehát biztosítania – a közfeladat ellátásához szükséges – szennyvízelvezető, -tisztító és -elhelyezést biztosító létesítmények megvalósítását, bővítését, működtetését és fenntartását. 
A települési önkormányzat fent bemutatott feladatát – a Vgtv. 7/A. §-a szerint – a kormány által készített Nemzeti Települési Szennyvízelvezetési és -tisztítási Megvalósítási Program keretében kijelölt és lehatárolt szennyvíz-elvezetési agglomerációk keretében látja el. Az agglomerációk szükség szerinti módosítását a program kétévente történő felülvizsgálata keretében szintén a kormány végzi el. A felülvizsgálathoz a Települési Szennyvíz Információs Rendszer (a továbbiakban: TESZIR) elemi adatait használja fel, amely adatbázis 2007-ben a települési szennyvíz kezeléséről szóló 91/271/EGK irányelv által előírt szakterületi adatszolgáltatási kötelezettség teljesítése érdekében készült el. A TESZIR-rendszer adatait annak területi adatfelelősei (a víz- és csatornaszolgáltatók) jelentik be – a NeKI koordinációja mellett – a NeKI területi kirendeltségeinek és a felügyelőségeknek (mint a vízi létesítményeket engedélyező hatóságnak). A NeKI koordinatív feladatain túl az alapító okiratában foglaltak szerint a Program kétévenkénti felülvizsgálatát tartalmazó kormányrendeletet megalapozó szakmai anyagot és tájékoztató kiadványt is elkészíti. Emellett, a korábbiakban rögzítettek szerint a NeKI üzemelteti és fejleszti a víziközmű online adatszolgáltató és információs rendszert is.
A víziközművek kiépítése az esetek többségében víziközmű társulatok létrehozásával valósul meg, amelyek közfeladatként a Vgtv. 38. §-a szerint a település, az együttesen ellátható települések belterületi, illetve lakott területi részének közműves vízellátását, szennyvízelvezetését, szennyvíztisztítását, a belterületi vízrendezést és csapadékvíz elvezetést szolgáló vízilétesítményeket hozzák létre, illetve fejlesztik. 
A víziközmű társulat létrejöttét előkészítő szervező bizottságnak a vízgazdálkodási társulatokról szóló 160/1995. (XII. 26.) Korm. rendelet alapján a társulattal érintett érdekeltségi terület meghatározásához be kell szereznie a BM irányítása alatt álló vízügyi igazgatóság javaslatát. A vízügyi igazgatási szerv további feladataként ellátja a víziközmű társulat feletti törvényességi felügyeletet, amely a Vgtv. 39. § (1) bekezdése szerint magában foglalja a közfeladatok ellátásával kapcsolatos, a szakmai követelményeknek megfelelő törvényes megalakulás és működés ellenőrzését.
A víziközmű mint közcélú vízilétesítmény létesítését és üzemeltetését – a vízügyi hatósági hatáskört gyakorló szerv – a vidékfejlesztési miniszter irányítása alatt álló környezetvédelmi felügyelőség engedélyezi44.
A víziközmű szolgáltatásról szóló törvényben meghatározott hatósági feladatokat a Magyar Energia Hivatal (a továbbiakban: MEH) látja el, ezen kívül számos esetben jóváhagyási, illetve kijelölési jogkörrel is rendelkezik, és kezeli a víziközmű-szolgáltatóval szemben felmerült panaszügyeket45. A MEH felügyeleti szerve a Nemzeti Fejlesztési Minisztérium. A nemzeti fejlesztési miniszter és a MEH egyik legfontosabb új feladata a víziközmű szolgáltatásról szóló törvény 65. § (1) bekezdése alapján, hogy a miniszter a MEH javaslatának figyelembevételével rendeletben határozza meg a közműves ivóvízellátás és közműves szennyvízelvezetés és -tisztítás hatósági díját.
A víziközmű-szolgáltatással összefüggő, a törvényben meghatározott fogyasztóvédelmi rendelkezések megsértése esetén a nemzetgazdasági miniszter irányítása alá tartozó fogyasztóvédelmi hatóság jár el46.
A vízgazdálkodásért felelős vidékfejlesztési miniszter feladata, hogy előkészítse a víziközmű-szolgáltatás gazdálkodói tevékenységen kívüli, illetve a közcélú vízi létesítményekre és a víziközmű társulatra vonatkozó jogszabályokat. Emellett a vidékfejlesztési miniszter közreműködik a víziközmű társulatokkal kapcsolatos szakterületi feladatok ellátásában is. Mint ahogy arra korábban utaltam, a víziközmű-szolgáltatást érintő jogszabályalkotásért való felelősség is megoszlik a nemzeti fejlesztési miniszter és a vízgazdálkodásért felelős vidékfejlesztési miniszter között. A fentiekben bemutatott folyamat összegzéseként úgy vélem, tartani kell attól, hogy a rendkívül széttagolt szervezetrendszer, amelyet a különböző szervek, intézmények közötti hatékony együttműködés hiánya jellemez, a jogilag tisztázott felelősségi körök ellenére sem lesz képes a hatékony működésre.

Egyes vízrajzi feladatok ellátásával összefüggő problémák
A vízrajzi feladatok ellátásáról szóló 146/2011. (XII. 23.) VM rendelet (a továbbiakban: VM rendelet) 1. § (1) bekezdése szerint a vízrajzi feladat magában foglalja a vízrajzi tevékenységet, a vízrajzi adatok tárolását, a vizek állapotértékelését és kutatását, valamint a nemzetközi vízrajzi együttműködést. Ugyanezen szakasz (2) bekezdése a vízrajzi feladatok ellátásban résztvevő szerveket sorolja fel. Ezek között szerepel a vízgazdálkodásért felelős vidékfejlesztési miniszter és az irányítása alatt álló NeKI, ennek kirendeltségei, továbbá a vízügyi igazgatási szervek irányításáért felelős belügyminiszter, az irányítása alatt álló OVF, valamint a vízügyi igazgatóságok. 
Bár a VM rendelet az előző szervek sorában megemlíti és a későbbi jogszabályhelyekben feladatokat is előír a „VITUKI” Környezetvédelmi és Vízgazdálkodási Kutató Intézet Nonprofit Kft. számára, a rendelkezésemre álló iratok szerint az 2012 áprilisa óta tevékenységét nem képes ellátni, tekintettel arra, hogy végelszámolási eljárása a cégbíróságon folyamatban van, és a dolgozók több mint felét elbocsátották47. A jogszabályt ugyanakkor azóta nem módosították, és nem egyértelmű, hogy feladatait mely szerv veszi/vette át. A VM rendelet 2. §-ában külön kiemeli, hogy a teljes vízrajzi tevékenység működési feltételeinek (személyi és tárgyi) biztosításáért a belügyminiszter felelős.
A vízrajzi feladatellátással kapcsolatosan a VM rendelet 3. §-a szerint a vidékfejlesztési miniszter feladata ugyanakkor a vízügyi igazgatás vízrajzi feladatainak szabályozása, a vízrajzi feladatokkal összefüggő nemzetközi kapcsolatok alakítása, a felszín alatti vizek vizsgálatának egyes szabályairól szóló, valamint a felszíni vizek megfigyelésének és állapotértékelésének egyes szabályairól szóló miniszteri rendeletben meghatározott víztest monitoring végrehajtásához szükséges, a vízrajzi tevékenység részét képező észlelőhálózat fejlesztésének meghatározása. 
A fentiek tekintetében hangsúlyozandó, hogy bár a vízrajzi tevékenység valamennyi működési feltételét – beleértve a humán és a financiális kérdéseket – a belügyminiszter köteles biztosítani, az annak részét képező észlelőhálózat fejlesztési irányairól – a konkrét pénzügyi forrásokra történő rálátás nélkül – a vidékfejlesztési miniszter dönt.
További nehézséget jelent, hogy a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet szerint a belügyminiszter irányítása alá tartozó vízügyi igazgatóság feladata, hogy a vízrajzi észlelőhálózatot és az annak részét képező víztest monitoringot fenntartsa, üzemeltesse és fejlessze, a vízrajzi adatokat gyűjtse és feldolgozza, valamint a Vízgazdálkodási Információs Rendszer rendelkezésére bocsássa az annak működtetéséhez szükséges – feladatkörével összefüggő – és a külön jogszabályokban meghatározott egyéb adatokat. Mindemellett a VM rendelet további vízrajzi feladatokat is megállapít az igazgatóságok számára. 
A feladatellátás áttekinthetősége és egyértelműsége szempontjából problémát okoz az is, hogy a jogszabály48 alapján a vidékfejlesztési miniszter irányítja a vizek állapotának figyelemmel kísérése érdekében a mérő-, megfigyelő és ellenőrző rendszerek létrehozását, fejlesztését, működtetését, valamint az adatok értékelését. A felelősségi körök és a feladatellátás előzőekben bemutatott rendszerében és gyakorlatában szintén aggályos, hogy bár a Korm. rendelet 109. § (7) bekezdése alapján a vizek állapotával kapcsolatos nemzetközi feladatok ellátásáért a vidékfejlesztési miniszter a felelős, ugyanakkor a vízrajzi feladatok ellátásához szükséges források felett a belügyminiszter rendelkezik, azok felhasználására vonatkozó döntés-előkészítésben, illetve a döntések meghozatalában a vidékfejlesztési miniszter nem vesz részt. Ennek eredményeként olyan helyzet állhat elő, hogy az Európai Unió irányába történő adatszolgáltatást a VM nem tudja teljesíteni, mert a vízügyi szervezet a rendelkezésére álló forrásokat adott esetben más feladatok ellátására fordította.
Tekintettel arra, hogy a vízügyi igazgatási szervek költségvetésének tervezése nem a VM hatásköre, a vidékfejlesztési miniszter nem vagy nem feltétlenül lesz képes arra, hogy a környezetvédelmi célkitűzéseket és az azoknak megfelelő elvárásokat a szakfeladatok finanszírozása során érvényesítse.
A VITUKI helyzetével kapcsolatban megjegyzem, hogy a szervezet honlapján, 2012 nyarán a következő nyilatkozat állt: „Munkaszervezési okok miatt 2012. június 5-étől az Országos Vízjelző Szolgálat tájékoztatási és közreadási kötelezettségének átmenetileg nem tud eleget tenni.”49 A szolgáltatás 2012. július 5-én bár korlátozottan, de újra elérhető volt, 2012. augusztus 1-jétől kezdődően pedig az Országos Vízjelző Szolgálat az OVF keretein belül látja el feladatait50. Figyelemmel arra, hogy a folyók és tavak vízállásával kapcsolatos adatok közérdekű információk, az azokhoz való hozzáférést folyamatosan biztosítani kell51.

A vízvédelemmel kapcsolatos problémák összegzése
Összefoglalóan megállapítom, hogy a felügyeleti jogkör, a feladatok és a felelősségi körök fent bemutatott megosztása, kétségessé teszi a vízügyi ágazat áttekinthetőségét, a hatékony és a költségtakarékos feladatellátást és ebből következően az egészséges környezethez való jog érvényesülését. Az érintett szervek közötti megfelelő koordináció és kooperáció nélkül pedig a szektorban súlyos működési zavarok keletkezhetnek. 
Mindezt figyelembe véve különösen aggályos, hogy a vidékfejlesztési miniszter az intézményi változásokat követően több mint fél évvel, 2012. június 26-án kelt – a tényállásban részletesen bemutatott – levelében arról tájékoztatott, hogy a két minisztérium közötti, a vízügyi szakterületre vonatkozó hatékony együttműködés rendjét még ki kell alakítani. Álláspontom szerint a koordináció folyamatát már a jogalkotás során, a jogszabályok elfogadását és hatályba lépését megelőzően kellett volna tisztázni. 
Komoly problémaként értékelem továbbá, hogy a vidékfejlesztési miniszter részemre küldött, a korábbiakban már idézett tájékoztatása szerint „(…) a VHÁT-hoz tartozó főosztályok feladatai megnövekedtek, tekintettel arra, hogy mind a szabályozási, mind a nemzetközi feladatok koordinációját a BM-hez került szakterületi feladatok vonatkozásában is innen kell ellátni.” A fentiekben leírtak alapján megállapítom, hogy a vízgazdálkodás, a vízügy kétközpontú irányítása a környezetvédelmi ágazat további gyengülését, az egységes környezetvédelmi igazgatás megszüntetését, a víz mesterséges, a többi környezeti elemtől való elválasztását eredményezte.

2. Az anyagi és személyi forráshiány okozta problémák
A tényállásban ismertetett megkeresésemre a vidékfejlesztési miniszter részletes tájékoztatást adott a környezetvédelmi ágazat egyes intézménycsoportjait érintő, a 2008-2011. évben végrehajtott zárolásokról és elvonásokról. Ezzel szemben a környezetvédelmi bírságra vonatkozó kérdésekre nem adott teljes körű választ. Az anyagi és személyi forráshiány okozta problémák tekintetében a szakirodalom és a jogszabályok elemzése, valamint a tájékoztatás alapján, a következőket állapítottam meg.

Költségvetési támogatás volumenének változása
A jelentés első részében bemutatott számadatok alapján a környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi hatósági szervek, valamint a nemzeti park igazgatóságok 2008-2011. évi teljesítési adatait vizsgálva megállapítható, hogy a kérdéses időszakban az intézmények költségvetési támogatásának volumene közel 30%-al csökkent, és nem nyújtott megfelelő fedezetet a személyi jellegű kiadásokra. Emellett utalnék arra, hogy a dologi kiadások hányada megnőtt. A környezetvédelmi intézményrendszer részét képező szervek közül külön kiemelendő, hogy az Országos Meteorológiai Szolgálat (a továbbiakban: OMSZ) költségvetési támogatása 2006. óta 52%-kal csökkent, miközben feladatkörét számos jogszabály kibővítette52.

Elvonások, zárolások
A 2011-ben végrehajtott zárolások a környezetvédelmi ágazatot jelentős mértékben érintették53, amelynek részletes, számadatokkal alátámasztott bemutatását a jelentés bevezető része tartalmazza. Illés Zoltán környezetügyért felelős államtitkár 2011 márciusában a közszolgálati rádióban arról beszélt54, hogy a kormány a VM 190 milliárd forintos költségvetéséből 10%-ot, azaz 19 milliárdot zárolt az államháztartás stabilitása céljából. A környezet- és természetvédelem, valamint a vízügy területén a csökkenés 40%-os volt. A minisztérium költségvetésében szereplő 90 milliárd Ft európai uniós forrást nem lehetett zárolni, ezért a kérdéses összeg a fennmaradó részt érintette. Az államtitkár arról is tájékoztatást adott, hogy vidékfejlesztési miniszter döntése értelmében az állatállomány támogatására előirányozott pénz nem csökkenthető, emiatt a zárolás az átlagosnál nagyobb mértékben érint más területeket. Figyelemmel arra, hogy csak a minisztériumhoz tartozó intézmények egy részénél – a vízügyi igazgatóságoknál, környezetvédelmi felügyelőségeknél és a nemzeti parkoknál – van bevételi lehetőség, a zárolás itt 40-45%-ra emelkedett, az előírt bevételeket pedig 100%-kal kellett növelni. Az államtitkár rögzítette, hogy: „A hagyományos, évenkénti 5%-os létszámcsökkentésen túl senkit sem bocsátanak el a zárolások miatt. Az érintett felügyelőség-vezetők azt mondták, hogy tudják teljesíteni a bevételeket, például a bírságok megemelésével.”
A Kormány 2011-ben hatályon kívül helyezte a zárolásokra vonatkozó rendelkezéseket55. Ezzel egyidejűleg – több esetben átrendezve a korábbi zárolási kötelezettségeket – módosította az előirányzatokat, így a felügyelőségek és nemzeti park igazgatóságok vonatkozásában a zárolt összegeket elvonta56. A vízügyi igazgatóságok esetében a februári zároláshoz képest 3 milliárd forinttal alacsonyabb összegű elvonás történt.
Mindezek alapján megállapítható, hogy a környezetvédelmi ágazat intézményeit érintő zárolások és elvonások volumene a 2008-2011. közötti időszakban – a jelenleg a Vidékfejlesztési Minisztérium irányítása alá tartozó többi intézményhez képest – aránytalanul nagy mértékben nőtt.

Személyi állomány, létszámkeret változása
A környezetvédelmi és természetvédelmi felügyelőségek, továbbá a nemzeti park igazgatóságok 2008-tól kezdődően a köztisztviselői törvény, jelenleg pedig a közszolgálati tisztviselőkről szóló 2011. évi CXCIX. törvény hatálya alá tartoznak, ezért létszámkereteiket kormányhatározat rendezi57. 2008 februárjában intézményenként átlagosan 10 fős létszámemelkedés következett be. A 2008. május közepén hatályba lépett újabb kormányhatározat58 a februárban elfogadott és engedélyezett létszámokat deklarálta. 
A nemzeti park igazgatóságok összlétszámáról általánosságban elmondható, hogy az 2008 júliusától egészen 2010-ig nem változott59, illetve kis mértékben, 26 fővel nőtt. 
A 2012. évi előírt létszámcsökkentést minden intézmény végrehajtotta, a VM-től 742 fő, a főfelügyelőségtől és az egyes felügyelőségektől összesen 236 fő, az OMSZ-től 34 fő távozott60.
A közalkalmazotti jogviszonnyal rendelkező környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok létszámát az államháztartási törvény, valamint az éves költségvetési törvények végrehajtását szolgáló kormányrendeletek határozzák meg, tekintettel arra, hogy a költségvetési szervek az éves költségvetés alapján a jogszabályokban meghatározott feltételek mellett gazdálkodnak. A környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok létszáma a 2008-2011. közötti időszakban számottevően nem változott. A már részletesen bemutatott vízügyi ágazat intézményeit érintő átalakítással összefüggésben azonban az igazgatóságok szervezetrendszere és ezáltal felügyelete is átalakult61, és a 2012. év elejei létszámcsökkentés a Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság jogutód szerveit (OVF, NeKI) a Belügyminisztérium fejezetével közösen 14 fővel érintette.
A fentiek alapján kiemelendő tehát, hogy a környezetvédelmi és vízügyi igazgatóságok, valamint a nemzeti park igazgatóságok személyi állománya a 2008-2012 közötti időszakban számottevően nem módosult. Az OMSZ-nél és környezetvédelmi felügyelőségeknél62 ugyanakkor jelentős mértékű volt a létszámcsökkentés. Az államtitkárságon és a felügyelőségeken a közfeladatokat hatékonyabb munkaszervezéssel, a feladatok megfelelő súlyozásával és rendszeres túlmunka-végzéssel tudják ellátni.

A környezetvédelmi bírság
A környezetvédelmi bírságokból származó bevételek jelentős hányada a környezetvédelmi intézmények kezében volt, s hozzájárult azok működési költségeihez. A központi költségvetési szervként működő hatóságok által kiszabott bírságok azonban 2012-től kezdve a központi költségvetés bevételét képezik, tovább nehezítve ezzel az egyes szervek gazdálkodását.
A Kvt. általános alapelvként rögzíti, hogy a környezet állapotát befolyásoló tevékenység nem szennyezheti, károsíthatja a környezetet. Ezen rendelkezés megszegése esetén a szennyező, károsító, vagy azzal veszélyeztető (az okozó) köteles a tevékenység megszüntetésére, illetve a károk helyreállítására. A Kvt. 9. §-a szerint a környezethasználó az e törvényben és más jogszabályokban szabályozott módon felelősséggel tartozik tevékenysége környezetre gyakorolt hatásaiért. A Kvt. 101. § (1) bekezdése alapján a környezethasználó az e törvényben meghatározott és más jogszabályokban szabályozott módon büntetőjogi, polgári jogi és közigazgatási jogi felelősséggel tartozik tevékenységének a környezetre gyakorolt hatásaiért.
A környezeti felelősségről szóló fejezetben a Kvt. 106. §-a rendelkezik a környezetvédelmi bírságról. Ezek szerint, aki jogszabályban, hatósági határozatban, közvetlenül alkalmazandó közösségi jogi aktusban megállapított, közvetlenül vagy közvetve a környezet védelmét szolgáló előírást megszeg, illetve határértéket túllép, a jogsértő magatartás súlyához – így különösen az általa okozott környezetszennyezés, illetőleg környezetkárosítás mértékéhez, időtartamához és ismétlődéséhez – igazodó környezetvédelmi bírságot köteles fizetni. A környezetvédelmi bírságot a környezet igénybevételi járulékon és a környezetterhelési díjon felül kell megfizetni. A környezetvédelmi bírság nem mentesít a büntetőjogi, továbbá a kártérítési felelősség, valamint a tevékenység korlátozására, felfüggesztésére, tiltására, illetőleg a megfelelő védekezés kialakítására, a természetes vagy korábbi környezet helyreállítására vonatkozó kötelezettség teljesítése alól.
A környezetvédelmi bírság a közigazgatási jogi szankciók körébe tartozik. Tipikusan anyagi természetű, az anyagi jogszabályok megsértése esetén alkalmazandó, és az állam javára szóló pénzbefizetést jelent. A bírságok további jellemzője, hogy főként objektív szankciók, vagyis a jogellenes magatartás már önmagában is megalapozza azok kiszabását. Az esetek többségében pedig olyan jogsértésekre reagálnak, amelyeknél a jogsértő anyagi előnyhöz jut. A bírságok egyszerre több funkciót tölthetnek be, így jogérvényesítő és repressziós szerepükön kívül lehetnek kártérítési funkcióik, szolgálhatják a speciális és generális prevenciót, a jogsértés „áraként” is működhetnek.
A környezetvédelemmel kapcsolatos bírságok közé azokat a bírságokat soroljuk, melyek közvetlenül környezetvédelmi érdekeket szolgálnak. Ennek megfelelően a környezetvédelmi bírság alkalmazására olyan jogellenes magatartások esetén kerülhet sor, amelyek egyrészről jogszabályok, másrészről egyedi hatósági határozatok által előírtaknak nem felelnek meg, ugyanakkor környezetvédelmi érdekeket sértenek, illetve veszélyeztetnek. 
A környezetvédelmi bírságot a környezet igénybevételi járulékon és a környezetterhelési díjon felül kell megfizetni. A Kvt.-ben említett igénybevételi járulék és környezetterhelési díj olyan két díjazási forma, amely a gazdasági ösztönzés általános elemei közé tartozik, míg a bírság felelősségi elemet is hordozó intézmény, amelynek többek között gazdasági ösztönző szerepe is van. A Kvt. fenti szabályai nem határozzák meg a bírság személyi hatályát, erre tekintettel az mind természetes, mind jogi személyekkel szemben is kiszabható.
A környezetjogi felelősség komplex rendszerét erősíti – és egyben ismétlést is jelent – az a fentiekben már ismertetett szabály, miszerint a környezetvédelmi bírság nem mentesít a büntetőjogi, a szabálysértési, továbbá a kártérítési felelősség, valamint a tevékenység korlátozására, felfüggesztésére, tiltására, illetőleg a megfelelő védekezés kialakítására, a természetes vagy korábbi környezet helyreállítására vonatkozó kötelezettség teljesítése alól.
A környezetvédelmi bírságnak számos fajtája létezik, ezek közül a legfontosabbak: hulladékgazdálkodási, vízszennyezési, vízvédelmi, veszélyes hulladék, légszennyezési, zaj- és rezgés, növényvédelmi, kémiai terhelési, természetvédelmi, földvédelmi, talajvédelmi, csatorna, illetve a felszíni és felszín alatti vizek védelmével kapcsolatos bírság. Az ezekről szóló részletes szabályokat a Kvt. felhatalmazása alapján kiadott kormányrendeletek, illetve miniszteri rendeletek tartalmazzák. 
A Kvt. 106. § (3) bekezdését – miszerint a környezetvédelmi bírság adók módjára behajtandó köztartozás – a Magyarország 2012. évi költségvetését megalapozó egyes törvények módosításáról szóló 2011. CLXVI. törvény 38. §-a 2012. január 1-jével hatályon kívül helyezte. A központi költségvetési szervként működő hatóságok által kiszabott bírságok tehát ettől kezdve a központi költségvetés bevételét képezik. A törvény indokolása szerint az államháztartásról szóló 1992. évi XXXVIII. törvény (régi Áht.) 100/E. § (3) bekezdése alapján a hatósági eljárás alá vont természetes vagy jogi személlyel, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezettel szemben a hatóság által kiszabott és beszedett bírság a hatósági feladatot ellátó központi államigazgatási szervnél és területi szerveinél személyi juttatásra nem használható fel. A módosítással a jogalkotó elsődleges célja az volt, hogy a hatóságok közvetlen érdekeltsége a bírság kiszabásában megszűnjön, elkerülve ezzel a szakmailag indokoltnál jelentősebb mértékű és sűrűbb bírságolást63. További cél volt az állami bevételek folyamatos biztosítása, és az érintett intézmények zökkenőmentes feladatellátása. 
Annak köszönhetően, hogy 2012. előtt a bírságbevétel jelentős hányada a hatóságnál maradt, a környezetvédelmi bírság szerepe a környezetvédelmi intézményrendszer finanszírozásában számottevő volt, s hozzájárult annak működési költségeihez. Ezt a modellt sok bírálat érte, mert azzal, hogy a bírság meghatározott hányadát az eljáró hatóságnál hagyta, arra ösztönözte ezeket a szerveket, hogy minél többször és minél nagyobb összegben szabjanak ki bírságot, mert így biztosíthatják a működésükhöz szükséges feltételeket64. A környezetügyért felelős államtitkár egy 2011 márciusában készült interjúban65 a közszolgálati rádióban arról beszélt, hogy azért érintette a környezetvédelmi ágazatba tartozó intézményeket (nemzeti park igazgatóságok, felügyelőségek, vízügyi igazgatóságok) a zárolás és forráselvonás olyan nagy mértékben, mert a környezetvédelmi bírságok kiszabása révén ezeknél az intézményeknél van bevételi lehetőség. 2011-ben így a környezetvédelmi bírságot kiszabó hatóságok működőképessége biztosított maradt.
Nem meglepő tehát, hogy a VM tájékoztatása szerint a felügyelőségek költségvetésében – az elvonások, zárolások mellett – jelentős kiesést jelent a bírságbevételek központosítása. Bár a miniszter szerint a tárca törekszik a források pótlására, a hatóságok zökkenőmentes működése veszélybe került, hiszen 1-1,5 milliárd Ft hiányzik költségvetéseikből. Sajtóhírekből értesültem arról, hogy pl. az Észak-Dunántúli Környezetvédelmi Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség közel 30 millió Ft-os köztartozást halmozott fel, a környezeti vészhelyzet bejelentésére szolgáló telefonvonalak korlátozottan működnek, a hatósági ellenőrzések száma soha nem látott szintre csökkent66. A VM tájékoztatása szerint a bírságbevételeket az igazgatási szolgáltatási díj emelésével kívánják kompenzálni. Ez szintén nem elfogadható megoldás, hiszen ezzel az állam lényegében az állampolgárokra kívánja hárítani a kiesett bevételek pótlását, aminek egyik következményeként az önkéntes jogkövetés kerülhet veszélybe.
Tekintettel arra, hogy az egészséges környezethez való jog elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, a jogalkotó szervek kötelesek a környezeti érdekek képviseletét ellátó hatóságok tevékenységét, érdemi működését és hatékony feladatellátását úgy jogi, mint finanszírozási oldalról biztosítani.

3. A válsággal összefüggő és a környezet védelmét is érintő intézkedések
A pénzügyi válság érzékenyen érintve az emberek vállalkozási, beruházási kedvét, jelentős hatással volt a vállalkozások és a beruházások működésére is. A problémakör orvoslása érdekében a Kormány kiemelt célként fogalmazta meg, hogy a vállalkozások adminisztratív terheit 500 milliárd forinttal enyhíti. A tavalyi év végén ennek megfelelően elfogadta a vállalkozói adminisztratív költségek csökkentésére irányuló, Egyszerű Állam című középtávú kormányzati programról szóló 1405/2011. (XI. 25.) Korm. határozatot, amelyet 2012 októberében módosított és – változatlan célokkal és feladatokkal, ugyanakkor egyes pontokban módosított határidőkkel – megalkotta az 1416/2012.(X.1.) Korm. határozatot (a továbbiakban: Korm. határozat). 
A Korm. határozat alapvető célkitűzései között szerepel: versenyképes szabályozás, egyértelmű elvárások, kettősségek megszüntetése, elektronizálás, bizalom a tisztességnek, minimálisan szükséges védelem és maximálisan szükséges garancia, valamint torz ösztönzők kikapcsolása.
Egyetértek a kormányzati programmal abban, hogy a vállalkozások adminisztratív előírásainak és költségeinek csökkentése elengedhetetlen a hazai versenyképesség javításához, ugyanakkor a versenyképesség növelése – ahogy azt a jelentés alapjogi fejezetében is rögzítettem – nem járhat a környezet elért, a jogszabályok és az intézmények útján garantált objektív védelmi szintjének csökkenésével. Ismételten felhívom a figyelmet arra, hogy a környezetvédelemhez való jog érvényesülése társadalmi, gazdasági folyamatok, körülmények függvényében mennyiségileg vagy minőségileg nem változhat. 
Az alábbiakban a Korm. határozat 1. sz. mellékletében szereplő konkrét intézkedések azon elemeit mutatom be, amelyek megvalósulása esetén valószínűsíthető a visszalépés tilalmának sérelme, a környezetromlás bekövetkezése.
A hatósági tevékenységek adminisztrációs terheinek csökkentése címszó alatt található célkitűzés szerint, a fővárosi és megyei kormányhivatalon belül intézendő ügyek esetében az ügyintézési határidő foglalja magába a szakhatósági állásfoglalások idejét, ezáltal a vállalkozások, ha csak a kormányhivatallal állnak kapcsolatban, 30 napon belül megkaphatják az engedélyeket67. A kormány tervezett intézkedései között meg kell említenem, hogy 2014-re az általános, 30 napos ügyintézési határidőt 21 napra kívánják csökkenteni68.
Hangsúlyozni szeretném, hogy a környezeti kérdéseket érintő és a szakhatóságok aktív részvételét igénylő eljárások – az esetek többségében – a jogszabályoknak megfelelően még 30 nap alatt sem folytathatók le. Úgy vélem, hogy az ügyintézési határidők csökkentésével összefüggésben veszélybe kerül a szakszerű és alapos hatósági munka, valamint emiatt az egészséges környezethez való jog érvényesülése.
További célként szerepel, hogy megerősítsék az ügydöntő hatóság felelősségi körét69, vagyis meghatározott ügycsoportok esetén a hatóság mérlegelési jogkörében maga dönti majd el, melyik szakhatóságot keresi meg és a beérkezett vélemények alapján – anélkül, hogy hosszadalmasan egyeztetne a szakhatóságokkal – meghozza az eljárást lezáró határozatot. Ezen kitűzött célt valósítja meg a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 2012. február 1-jétől hatályos módosításával beiktatott 44. § (1a) bekezdése, amely szerint törvényben vagy kormányrendeletben meghatározott ügyekben és szempontok alapján a hatóság mérlegelheti a szakhatóság megkeresését és maga dönthet a szakkérdésben. A jogszabályhely indokolásában szerepel, hogy az új rendelkezés alapvetően az ügydöntő hatóság koordinációs szerepének és felelősségi körének erősítése érdekében került a Ket.-be.
Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás részletes szabályairól szóló 2006. január 1-jéig hatályos 193/2001. (X. 19.) Korm. rendelet 7. §-a – annak 4. számú mellékletére utalva – határozta meg a bevonandó szakhatóságok körét. A 4. számú melléklet elkülönítette a minden esetben kötelezően, illetve a hatásköri érintettség esetén, az eljáró hatóság mérlegelésétől függően bevonandó szakhatóságok körét. A MAL Zrt. Ajkai Timföldgyárára vonatkozó egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban a Közép-dunántúli Környezetvédelmi Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség az előbbi Korm. rendelet és az eljárás során hatályba lépett a környezeti hatásvizsgálati és az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásról szóló 314/2005. (XII. 25.) Korm. rendelet előírásának megfelelően az eljárásba bevonta az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat illetékes megyei intézetét, mérlegelési jogkörben pedig építésügyi hatóságként Ajka Város Jegyzőjét. Ugyanakkor bár a jogszabályok szerint lehetséges lett volna, a katasztrófavédelmi szakhatóság bevonására nem került sor.70 Az AJB-843/2012. számú a vörösiszap katasztrófa hátterét vizsgáló jelentésemben megállapítottam, hogy összeegyeztethetetlen az egészséges környezethez való joggal, az emberi életek és a vagyon védelemével, hogy a katasztrófavédelmi hatóság az eljárásban nem vett részt, illetve szakhatósági részvétele jelenleg nem biztosított.
Ismerve a vörösiszap katasztrófa következményeit, komoly környezeti kockázatot jelent, valamint hatóságonként eltérő, kazuisztikus joggyakorlathoz vezethet és az ügyfelek visszaélésszerű magatartását eredményezheti, ha a jogalkotó az eljáró ügydöntő hatóság mérlegelési jogkörébe utalja, hogy az mely szakhatóságokat keresi meg és, hogy azok véleménye közül – a szakkérdés ismeretének hiányában – melyiket veszi figyelembe. Szintén aggályos, hogy a Ket. új szabálya lehetővé teszi a hatóság számára, hogy speciális szaktudást igénylő kérdésekben önállóan döntsön.
A környezetvédelmi és a termékdíj-szabályozás egyszerűsítése címszó alatt a kormány további intézkedésként bizonyos esetekben megszüntetné a természetvédelmi szakhatóság közreműködését71. Tekintettel arra, hogy a megfogalmazott cél ebben a formában kidolgozatlan, csupán általánosságban jegyzem meg, hogy a természetvédelmi szakhatóság már így is igen kevés eljárásban vesz részt, tevékenységének további visszaszorítása esetén a környezetvédelmi érdekek súlyos sérelme várható.
Fontos kiemelni, hogy az elmúlt évek során a környezeti jellegű közigazgatási eljárások leegyszerűsödtek, a szakhatósági eljárások száma jelentősen csökkent. Ez a tendencia nem fogadható el, hiszen a szakhatóságok részvétele a megalapozott döntéshozatalhoz nélkülözhetetlen. Hangsúlyozni szeretném, hogy egy eljárásban számos olyan, a jogszabályokban meghatározott követelményt és érdeket is érvényesíteni kell, amelynek megítélésére az eljáró ügydöntő hatóság szakértelemmel nem rendelkezik. Ezekben az ügyekben csak akkor lehet összehangolt, egyeztetett és a gyakorlatban is végrehajtható határozatot hozni, ha a kijelölt – az ügydöntő hatósággal azonos fontosságú – szakhatóság a hatáskörébe tartozó kérdésekben véleményt alkot, állást foglal. Ezen szervek részvétele nem egy egyszerűsítést gátló és az adminisztrációs terheket növelő elem, hanem a jogszabályokban meghatározott hatáskör alapján az eljárás szakszerű gyorsítását szolgálja, különös tekintettel arra, hogy az ügyfelek és a hatóságok számára is egyaránt nehézséget okozna, ha a szakhatóságok eljárásaikat külön-külön folytatnák le.
Úgy vélem, hogy a fent bemutatott intézkedések a környezeti értékek védelme szempontjából újabb veszélyt jelentenek és esetenként akár komoly környezeti károkat is okozhatnak. Az előzőeken túl, a hatósági tevékenység adminisztrációs terheinek csökkentését szolgálná az ellenőrzési rendszer újragondolása72. Álláspontom szerint a Korm. határozat ebben a körben több olyan intézkedést is megfogalmaz, amely visszalépést jelentene a környezet elért objektív védelmi szintjétől. 
A kérhető hatósági ellenőrzés koncepciója szerint a vállalkozások kérelmére a hatóság ellenőrzést tart.73 Az önállóan – a vállalkozás saját hitelességének megerősítése érdekében – kezdeményezett ellenőrzések során a hatóság a feltárt mulasztások megszüntetésének előírása mellett csak kirívó esetekben szabna ki bírságot vagy alkalmazná a működést korlátozó retorziót. Hasonló jellegű intézkedés az elsőre figyelmeztetés elve, amely a jogsértő magatartás megszüntetésén túl szintén minimalizálná az azonnali büntetések kiszabásának esetköreit és a hatóság először csak az önkéntes jogkövetésre szólítaná fel a vállalkozásokat. 
A Korm. határozat által kifejtett megközelítés álláspontom szerint a környezeti ügyekben tanúsított jogsértő magatartásokra nem nyújt megoldást, mert az „elsőre figyelmeztetés” és a mulasztások megszüntetésének előírása mint szankciók, nem visszatartóak, a későbbi visszaélések megelőzésére alkalmatlanok.
Az Alkotmánybíróság környezetvédelmi alaphatározatában74 nemcsak nemet mond a visszalépésre, a környezetromlás kockázatára, hanem az állami intézkedések tartalmára is nevesít egy fontos szempontot: eszközei megválasztásakor az államnak elsősorban olyan jogintézményeket kell alkalmaznia, amelyek a megelőzést, s nem elsősorban a szankcionálást szolgálják, hiszen a visszafordíthatatlan károk utólagos szankcionálása nem tudja helyreállítani az eredeti állapotot.
Szintén az alapjogi visszásság veszélyét rejti magában, hogy a kormány a már így is igen ritkán lefolytatott ellenőrzések számát tovább kívánja csökkenteni. 
További tervezett intézkedésként szerepel a Korm. határozatban, hogy – egyes esetekben a bejelentés jogintézményének bevezetésével – egyszerűsítenék a vízjogi engedélyezési eljárásokat75. A kitűzött céllal kapcsolatban arra hívom fel a figyelmet, hogy néhány más – a környezeti kérdéseket részben felvető – területen (pl.: építésügy, telepengedélyezés, üzletek működésével kapcsolatos szabályok stb.) a jogalkotó már bevezette az engedélyezési eljárások helyett a bejelentést – mint eljárást egyszerűsítő elemet – ugyanakkor az átgondolatlanul megalkotott szabályok számos panasz és környezeti probléma forrásává váltak76. A kormány emellett az egységes környezethasználati engedélyezési eljárás szabályait is egyszerűsíteni kívánja, különösen az engedély érvényességi idejének meghosszabbításáva77.
Nemcsak a jelen fejezetben részletesen ismertetett Korm. határozat, de a Magyary Program Egyszerűsítési Programjának elfogadásáról szóló 1304/2011. (IX. 2.) Korm. hat. (a továbbiakban: Egyszerűsítési Program) is számos olyan, a környezetvédelmi eljárások egyszerűsítését célzó elképzelést fogalmaz meg, amelyek tekintetében felmerül az egészséges környezethez való jog sérelmének közvetlen veszélye. Az Egyszerűsítési Program a környezetvédelmi vagy társterületi eljárások döntő többségére kiterjedve előírja, hogy az eljárások egyszerűsítését az ügy megszüntetésével, más ügyekkel való összevonásával vagy az ügyintézési határidő csökkentésével kell megoldani. Rendkívül aggályosnak tartom, hogy az 1. számú mellékletben felsorolt eljárások között szerepel a környezeti hatásvizsgálati, az egységes környezethasználati, az összevont és az összekapcsolt környezetvédelmi eljárás, a fakivágási kérelem.
A Korm. határozatban a vállalkozások adminisztratív terheinek csökkentésére tervezett intézkedéseinek sorát a beruházások engedélyezésének gyorsabbá és kiszámíthatóbbá tételét szolgálók követik. Ezek körében különös aggodalomra ad okot azon elképzelés, hogy a települések a helyi településrendezési előírások alkalmazásával csökkentsék a beruházásokhoz szükséges egyedi hatósági eljárások számát és idejét78. A hatóságok (pl. régészeti, környezetvédelmi, földvédelmi, erdővédelmi) a településrendezési előírásokat hagynák jóvá, és így szerepük jelentősen csökkenthető lenne az engedélyezési folyamat végső szakaszában. Az intézkedés, amely szerint a helyi önkormányzat határozná meg egy beruházás engedélyezési feltételeit, olyan mérvű visszalépést jelentene a környezet védelmének szintjében, amely beláthatatlan következményekkel járna. Fennáll a veszélye, hogy a helyi önkormányzatok a helyi adóbevételek növelése céljából, egy-egy adófizető vállalkozás településen történő letelepedése érdekében egymás alá ígérnének a környezetvédelmi követelmények gyengítése érdekében. Egy településrendezési eszköz sosem lehet olyan pontos és egyéniesített, mint egy engedély, ezért a településrendezési előírások nem helyettesíthetik az engedélyezési eljárást.
A Korm. határozat következő pontja szerint meg kell vizsgálni a gazdasági tevékenységet szolgáló beruházások megvalósítása érdekében az önálló – környezetvédelmi, természetvédelmi, és földvédelmi – hatósági eljárások helyettesítésére, továbbá a régészeti vizsgálat integrálására alkalmas, azok szakmai és garanciális elemeit biztosító és magába foglaló településrendezési hatósági eljárás bevezetésének lehetőségét79.
A beruházások engedélyezésének gyorsabbá és kiszámíthatóbbá tétele tekintetében megfogalmazott intézkedések között az önálló hatósági eljárások összevonása mellett – már visszatérő elemként – újra szerepel a szakhatósági közreműködés gyengítése, a szakértelem visszaszorítása80. Eszerint a beruházásokhoz kapcsolódó engedélyezési eljárások elhúzódásának megelőzése érdekében maximalizálni és radikálisan csökkenteni kell a részt vevő szakhatóságok számát, rövidíteni kell a döntéshozatalukra rendelkezésre álló időt, továbbá meg kell erősíteni az integrált engedélyezési eljárások alkalmazását, valamint az engedélyező hatóság szerepkörét, felelősségét erősíteni kell.
A Korm. határozat hangsúlyos elemeként jelenik meg és több intézkedés is érinti a jogorvoslathoz való jogot, a jogosultak körét, a jogorvoslat gyakorlásának visszaszorítását. Az intézkedések szerint, a korábban engedélyezési keretszabályokban megengedett elemek alapján az érintettek nem léphetnek fel az engedélyezés ellen81, az érintettek engedélyezés elleni fellépése csak indokolt esetben akadályozza meg az engedélyek jogerőre emelkedését, a többi esetben pedig csak kártérítési igényre adhat jogalapot82, valamint lehetőség szerint a kérelmezőn kívül a beruházás egyéb érintettje ügyféli jogait akkor gyakorolhassa, ha az elsőfokú eljárásban nyilatkozatot tesz vagy kérelmet nyújt be83.
A megfogalmazott intézkedések a részvételi, ügyféli jogok, különösen a jogorvoslathoz való jog olyan mértékű csorbítását eredményeznék, amelyek mind az Aarhusi Egyezménnyel, mind az európai uniós joggal, mind az Alaptörvénnyel ellentétesek és ütköznének a visszalépés tilalmába. A magyar környezetjogban a hatásterület és az ott élők ügyféli joga nem újkeletű jogintézmény, az érintettséget a környezeti hatás általi érintettséggel azonosítja. Megjegyzem, hogy a korábban hivatalban lévő országgyűlési biztosok által vizsgált ügyek tapasztalatai szerint is, a környezeti és egyéb zavaró hatások az esetek többségében nem csak a telekhatáros ingatlanokat érintik, hanem azok jóval szélesebb körben fejtik ki káros következményeiket, érintve akár a távoli lakókörnyezet jogát, jogos érdekét84. Az előzőekben bemutatott, a Korm. határozatban és a Magyary programban szereplő tervezett és időközben megvalósított intézkedések – súlyosan érintve a környezet elért, a jogszabályok maradéktalan betartásáért felelős intézményrendszer útján is biztosított objektív védelmi szintjét – az egészséges környezethez összefüggő visszásság veszélyét hordozzák magukban.

Összegzés
Az előző fejezetekben ismertetettek alapján úgy vélem, hogy a környezetvédelmi szervezetrendszert érintő átszervezések és átalakítások, a költségvetési források elmúlt időszakban tapasztalható folyamatos csökkentése, a területet elhagyni kényszerülő szakemberállomány hiánya fokozatosan gyengítette a környezetügyi igazgatás szervezetrendszerét. Az elégtelen pénzügyi források következményeként a környezetvédelmi, természetvédelmi, vízügyi hatósági és igazgatási szervezetrendszer feladatellátásának hatékonysága folyamatosan csökkent, a környezethasználók feletti kontroll gyengült. A hatósági ellenőrzési tevékenység, amely alapvetően szükséges a jogszabályi, illetve a hatósági határozatokban foglalt előírások teljesítésének ellenőrzéséhez, a finanszírozási nehézségek miatt szinte teljesen visszaszorult. Emiatt – álláspontom szerint – prognosztizálható, hogy az előírásokat megsértő környezethasználatok, kibocsátások gyakorisága megnő, a környezet állapotában érdemi romlás következik be. A jelentésben bemutatott anomáliák hatásainak összessége álláspontom szerint az egészséges környezethez való jog sérelmét idézik elő85.
Az egészséges környezethez való jog érvényesüléséhez elengedhetetlen a megfelelő intézményrendszer, valamint az, hogy az állam az Alaptörvényből eredő intézményvédelmi kötelezettségének – a megelőzés elvén alapuló jogi és szervezeti kereteken alapulva – eleget tegyen. Fontos, hogy a mindenkori kormányzat felismerje a környezetvédelem fontosságát és ennek megfelelően alakítsa ki az intézmények rendszerét a miniszteriális szinttől a területi szervekig, érvényesítse a döntések meghozatala során a környezetvédelmi érdekeket, és ne a gazdasági fejlődés akadályának, háttérbe szorítandó, leépítendő ágazatnak tekintse e területet. 
Megfelelő presztízsű, elegendő költségvetési forrással gazdálkodó környezetvédelmi, természetvédelmi és vízügyi intézmények nélkül elképzelhetetlen a jövő generációk érdekeinek figyelembe vétele, kiüresedik az egészséges környezethez való jog tartalma.

Intézkedéseim
A jelentésben feltárt alapjogi visszásságok orvoslása érdekében az Ajbt. 32. § (1) bekezdése és 37. §-a értelmében felkérem Magyarország Kormányát, hogy – eleget téve az egészséges környezethez való jogból eredő intézményvédelmi kötelezettségének –
1. a szakpolitikák kialakítása, illetve az azok végrehajtását szolgáló jogalkotás és döntés meghozatala során, az integráció elve alapján biztosítsa a környezetvédelmi szempontok megfelelő érvényesülését, a környezetvédelmi intézmények hatékony és zavartalan működését és az ahhoz szükséges forrásokat;
2. minden a Kvt. 43. § (2) bekezdése hatálya alá tartozó jogszabály, közjogi szervezetszabályozó eszköz, döntés vagy ezek módosításának elfogadása előtt gondoskodjon arról, hogy az érintett minisztériumok érdemben vizsgálják meg tervezett intézkedések környezetre gyakorolt hatásait, készítsenek a Kvt-nek megfelelő vizsgálati elemzést és értékeljék az abban foglaltakat;
3. ügyeljen a Jat. rendelkezéseinek betartására, a jogszabályok előkészítése során gondoskodjon arról, hogy a hatásvizsgálat megfelelő tartalommal készüljön el, a társadalmi részvétel ne sérüljön, a véleményezésre jogosultak számára kellő idő álljon rendelkezésre;
4. a vízügyi intézményrendszer tekintetében, a víz mennyiségi és minőségi kérdéseinek egységes kezelése érdekében dolgozzon ki átlátható, hatékony, költségtakarékos, a szervek közötti megfelelő koordinációt biztosító együttműködési mechanizmus(oka)t; a szervezeti átalakítást lehetővé tevő jogszabályok hatálybalépését követő évben, 2013-ban vizsgálja meg a rendszer környezetvédelmi szempontú hatékonyságát, a felülvizsgálat során vonja be az érintett társadalmi szervezeteket;
5. intézkedjen, hogy a vidékfejlesztési miniszter hatásköre a vízügyi igazgatóságok költségvetésének tervezése során biztosított legyen;
6. tegyen javaslatot a Ket. 44. § (1a) bekezdésének hatályon kívül helyezésére;
7. tekintsen el a vállalkozói adminisztratív költségek csökkentésére irányuló, Egyszerű Állam című középtávú kormányzati programról szóló 1416/2012. (X. 1.) Korm. határozat jelentésben kifogásolt tervezett intézkedéseitől; a Korm. határozatban kitűzött célokat más módon valósítsa meg.

Budapest, 2012. november
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 1990. évi XXX. törvény a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról
2 1994. évi LVI. törvény a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 1990. évi XXX. törvény módosításáról (Környezetvédelmi és Területfejlesztési Minisztérium, Közlekedési, Hírközlési és Vízügyi Minisztérium)
3 1998. évi XXXVI. törvény a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról 
4 2002. évi XI. törvény a Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról, 2006. évi LV. törvény a Magyar Köztársaság Minisztériumainak felsorolásáról
5 Az egységes zöldhatósági rendszer kialakítása előtt valamennyi természetvédelmi hatósági hatáskört a nemzeti park igazgatóságok gyakorolták. Ezek közül az igazgatóságoknál 2005. év után egyedül a szabálysértési hatósági hatáskör maradt. A szabálysértési eljárásról és a szabálysértési nyilvántartási rendszerről szóló 2012. évi II. törvény 2012. április 15-én hatályba lépett módosítása alapján az igazgatóságok a továbbiakban nem minősülnek szabálysértési hatóságnak.
6 A Vidékfejlesztési Minisztérium a Környezetvédelmi és Vízügyi Minisztérium és a Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium összevonásával jött létre.
7 Mindenképpen utalnom kell arra, hogy környezetvédelmi feladatokat az új kormányzati szervezetben a Környezetügyért Felelős Államtitkárságon kívül más minisztériumon belül is ellátnak.
8 Agrárgazdaságért Felelős Államtitkárság, Vidékfejlesztésért Felelős Államtitkárság, Élelmiszerlánc-felügyeletért és Agrárigazgatásért Felelős Államtitkárság
9 Az államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1025/2011. (II. 11.) Korm. határozat 1. számú melléklete alapján a Vidékfejlesztési Minisztérium zárolási kötelezettsége 18.749 millió Ft-ot jelentett.
10 A Vidékfejlesztési Minisztérium Szervezeti és Működési Szabályzatáról szóló 7/2012. (IV. 21.) VM utasítás 
11 A Belügyminisztérium Szervezeti és Működési szabályzatáról szóló 7/2010. (IX. 2.) BM utasítás
12 Az egyes intézmények vonatkozásában a VM 2009-es adatokat nem tudott rendelkezésemre bocsátani.
13 A 2009. évi államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1033/2009. (III. 17.) Korm. határozat, valamint a 2009. évi havi kereset-kiegészítés forrásigényének biztosításához szükséges intézkedésekről szóló 1001/2009. (I. 13) Korm. határozat alapján.
14 A 2010. évi költségvetéssel összefüggő egyes feladatokról szóló 1132/2010. (VI. 18.) Korm. határozat alapján
15 2011. évben az államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1025/2011. (II. 1.) Korm. határozat alapján.
16 Az egyes kormányhatározatok módosításáról szóló 1282/2011. (VIII. 10.) Korm. határozat hatályon kívül helyezte a 1025/2011. (II. 1.) Korm. határozat zárolásokra vonatkozó rendelkezéseit.
17 A 2011. évi költségvetésről szóló 2010. évi CLXIX. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXIV. törvény módosította az előirányzatokat, átrendezve a korábbi zárolási kötelezettségeket.
18 „A műszaki döntés-előkészítés általában a vízügyi szervezeteknél valósul meg, a térség egészét áttekintő elvek figyelembevételével. Az önkormányzatok esetenkénti védekezési tevékenységét, a csatlakozó ár- és belvízvédelmi öblözetekre gyakorolt hatás vizsgálata nélkül hajtja végre. A vízügyi szervek a térségi védelmi tervekkel hiánytalanul rendelkeznek. A katasztrófavédelmi védelmi tervek egyeztetése folyamatban van. Ebbe a rendszerbe kell beilleszteni, illetve elkészíteni az önkormányzati védelmi terveket is, amelyek jelenleg nem teljes körűek, esetenként csak részfeladatokra vonatkozóan állnak rendelkezésre (pl. mentés-kiürítési tervek). A Belügyminisztérium az egységesítést elrendelte, az önkormányzati védelmi tervek elkészítése ugyancsak folyamatban van.”
19 „A térségi ár- és belvíz elleni védekezési feladataira tekintettel a vízügyi szervek szabályozottan, az OMIT [Országos Műszaki Irányító Törzs] rendelkezései szerint, védekezési eszköz-, gép-, anyagkészleteket tartanak fenn (országos-, illetve védvonali készletek). Az ár- és belvíz elleni védekezéshez a katasztrófavédelem eddig nem, illetve az önkormányzatok ezt elsősorban szűkös forrásaik miatt, csak részben és általában elégtelen mennyiségben biztosították. Következménye, hogy kritikus helyzetben csak a vízügyi készletek, eszközök, gépek felhasználását lehet elrendelni, például önkormányzati védekezések esetén is. Ekkor a vízügy mintegy „zsákelosztó raktárként” működik, elvonva erőit az egyébként alapfeladatként meghatározott, térségi védekezés irányításától.”
20 „A jég-, illetve jeges árvíz elleni védekezési feladatoknál a jégtörő hajókkal történő jégrombolást, és a jég levezetését a vízügyi szervek biztosítják, az esetlegesen szükségessé váló jégrobbantás feladatait, központi vízügyi szakmai irányítás mellett, a hivatásos szervek jégrobbantó egységei, robbantójárőrei tudják elvégezni. Ennek a feladatnak a maradéktalan végrehajtása is az egységes irányítást követeli meg.”
21 Elsősorban a vízügyi, katasztrófavédelmi, rendvédelmi szervek, a honvédség, az önkormányzatok, a vonalas infrastruktúra kezelői, illetve más üzemi szereplők.
22 Az FFB részéről hivatalos válasz nem érkezett, az elnök elektronikus úton, dátum és aláírás nélkül küldte meg a feltett kérdésekre vonatkozó válaszát.
23 Reálértékben az inflációs adatokkal korrigált 2005-ben megállapított költségvetéshez viszonyítva.
24 A szakterületek ágazati követelményeiért felelős szervek kijelöléséről, valamint a meghatározott szakkérdésben kizárólagosan eljáró és egyes szakterületeken szakvéleményt adó szervekről szóló 282/2007. (X. 26.) Korm. rendelet alapján.
25 Az európai közösségi jelentőségű természetvédelmi rendeltetésű területekről szóló 275/2004. (X. 28.) Korm. rendelet 5. § (3) bekezdése
26 Az erdőkről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény 113. § (15) bekezdése
27 Az európai közösségi jelentőségű természetvédelmi rendeltetésű területekről szóló 275/2004. (X. 28.) Korm. rendelet módosításáról szóló 23/2010. (II. 11.) Korm. rendelet 5-6. §-a
28 WWF Világ Természeti Alap Magyarország Alapítvány, Humusz Szövetség, E-misszió Természet- és Környezetvédelmi Egyesület, Greenpeace Magyarország, Zöld Kör, Ökoszolgálat Alapítvány, Reflex Környezetvédő Egyesület, EMLA Környezeti Management és Jog Egyesület, Védegylet, Környezeti Tanácsadó Irodák Hálózata, Levegő Munkacsoport, Magyar Hidrológiai Társaság, Magyar Madártani Egyesület, BOCS Alapítvány, Csalán Környezet- és Természetvédő Egyesület, Csemete Természet- és Környezetvédő Egyesület, Életfa Környezetvédő Szövetség, Magyar Természetvédők Szövetsége
29 Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
30 996/G/1990. AB
31 ABH 1994, 139-140.
32 75/1995. (XII. 21.) AB hat., 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 65.
33 Kvt. 1.§ (1) és (2) bekezdés
34 Kvt. 3. § (1) E törvény rendelkezéseivel összhangban külön törvények rendelkeznek, különösen a nukleáris energiáról és a radioaktivitás felhasználásáról, a bányászatról, az energiáról, az erdőkről, az épített környezet alakításáról és védelméről, a termőföldről, a halászatról, a közlekedésről, közlekedési alágazatonként, a katasztrófák megelőzéséről és következményeik elhárításáról, a területfejlesztésről, a vadgazdálkodásról, a vízgazdálkodásról, a hulladékokról, a veszélyes anyagokról.
35 Az egyes miniszterek, valamint a miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat-hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 94. § A vidékfejlesztési miniszter (e fejezet alkalmazásában a továbbiakban: miniszter) a Kormány (…) e) erdőgazdálkodásért, h) földügyért, i) vadgazdálkodásért, j) halgazdálkodásért, k) környezetvédelemért, l) természetvédelemért és m) vízgazdálkodásért felelős tagja.
36 A természetvédelem számára ez az intézményi változás komoly veszteséget jelentett, hiszen képviselete főosztályi szintűvé vált, amely lényegesen kisebb érdekérvényesítő képességet biztosít az addigi szakállamtitkársági szinthez képest.
37 A vidékfejlesztési, a belügy-, valamint a közigazgatási és igazságügyi miniszter által a Kormány részére tett VM/JF/2271/2011. számú előterjesztés.
38 Ide tartozik 12 környezetvédelmi és vízügyi igazgatóság és a Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság jogutódjaként létrejövő országos vízügyi középirányító szerv, az Országos Vízügyi Főigazgatóság.
39 A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény, a vízitársulatokról szóló 2009. évi CXLIV. törvény, a hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló 1973. évi nemzetközi egyezmény és az ahhoz csatolt 1978. évi Jegyzőkönyv („MARPOL 1973/1978.”) kihirdetéséről szóló 2001. évi CXII. törvény, a Tisza-völgy árvíz biztonságának növelését, valamit az érintett térség terület- és vidékfejlesztését szolgáló program (a Vásárhelyi terv továbbfejlesztése) közérdekűségéről és megvalósításáról szóló 2004. évi LXVII. törvény, valamint az erdőről, az erdő védelméről és az erdőgazdálkodásról szóló 2009. évi XXXVII. törvény módosítására került sor.
40 A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvénynek a vidékfejlesztési miniszter irányítása alá tartozó költségvetési szerveknél történő végrehajtásáról szóló 70/2011. (VII. 26.) VM rendelet, a folyók mértékadó árvízszintjéről szóló 11/2010. (IV. 28.) KvVM rendelet, a vízgazdálkodási tanácsokról szóló 5/2009. (IV. 14.) KvVM rendelet, a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó műszaki szabályokról szóló 30/2008. (XII. 31.) KvVM rendelet módosítása, a felszín alatti vízkészletekbe történő beavatkozás és a vízkútfúrás szakmai követelményeiről szóló 101/2007. (XII. 23.) KvVM rendelet, az egyes kiemelt jelentőségű vízilétesítmények rendszeres műszaki megfigyeléséről szóló 97/2007. (XII. 23.) KvVM rendelet, a Lampl Hugó-emlékplakett alapításáról szóló 2/2007. (I. 18.) KvVM rendelet, a felszín alatti vizek vizsgálatának egyes szabályairól szóló 30/2004. (XII. 30.) KvVM rendelet, a víziközművek üzemeltetéséről szóló 21/2002. (IV. 25.) KöViM rendelet, az ivóvízkivételre használt vagy ivóvízbázisnak kijelölt felszíni víz, valamint a halak életfeltételeinek biztosítására kijelölt felszíni vizek szennyezettségi határértékeiről és azok ellenőrzéséről 6/2002. (XI. 5.) KvVM rendelet, a vízügyi igazgatási szervezet vízgazdálkodási nyilvántartásáról szóló 23/1998. (XI. 6.) KHVM rendelet, az Állat-egészségügyi Szabályzat kiadásáról szóló 41/1997. (V. 28.) FM rendelet, a földmérési és térképészeti tevékenységről szóló 1996. évi LXXVI. törvény egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról szóló 21/1997. (III. 12.) FM-HM együttes rendelet, az árvíz- és a belvízvédekezésről szóló 10/1997. (VII. 17.) KHVM rendelet, a mezőgazdasági vízszolgáltató művek üzemeltetéséről szóló 2/1997. (II. 18.) KHVM rendelet, a Lesencetomaji láprét Természetvédelmi Terület, az Erdőbényei fás legelő Természetvédelmi Terület létesítéséről, valamint a Tihanyi Tájvédelmi Körzet bővítéséről és az Őrtilos Vasút-oldal Természetvédelmi Területen védelem részleges feloldásáról szóló 8/1990. (VII. 17.) KöM rendelet, a Székesfehérvári homokbánya Természetvédelmi Terület létesítéséről és a Hansági Tájvédelmi Körzet bővítéséről, valamint természetvédelmi kezelők kijelöléséről szóló 2/1990. (XI. 21.) KTM rendelet, a víz- és környezeti károk elleni védekezésnél foglalkoztatottak járandóságáról szóló 6/1989. (V. 13.) KVM rendelet módosítása. A vízügyi igazgatási szervezet vízrajzi tevékenységéről szóló 22/1998. (XI. 6.) KHVM rendelet felváltása új jogszabállyal.
41 Az OKT 2011. november 16-án kelt állásfoglalása „A vízügyi igazgatási szervek irányításának átalakításával összefüggésben egyes Korm. rendeletek módosításáról”: „A környezet védelméről szóló törvény vonatkozó szabálya szerint az OKT-nak 30 nap áll rendelkezésére, hogy – a döntés előtt – a Kormány számára véleményét, javaslatát kialakítsa. A november 14-én kelt fölkérő levélben olvasható információ szerint azonban, észrevételt tenni valójában két napon belül, november 16.-ig van mód. Az Országos Környezetvédelmi Tanács fennállása óta – szakbizottságai állandó foglalkoztatásával is – igyekszik alkalmazkodni a kormányzásnak a Tanács működésétől eltérő ritmusához. A jelen esetben is, jóllehet a rendelkezésre álló rendkívül rövid idő alatt nem volt lehetőség a vízügyi igazgatási szervek irányításának átalakításával kapcsolatos valamennyi összefüggést, harmincegy rendelet módosítását részletesen elemezni és értékelni, az OKT belső egyeztetési mechanizmusa mozgósításával, a Tanácsot alkotó szakmai civil szervezetek, valamint a gazdaság és a tudomány képviselőinek közös álláspontját az alábbiakban fogalmazza meg.”
42 az egyes miniszterek, valamint a miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 37. § x) pontja
43 A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. § (1) bekezdése szerint a települési önkormányzat a helyi közszolgáltatások körébe tartozó feladata a vízrendezés és vízelvezetés, csatornázás. A 8. § (4) bekezdése alapján az egészséges ivóvízellátásról való gondoskodás kötelező helyi önkormányzati feladat.
44 Vgtv. 28. § (1) bekezdés, Vgtv. 1. sz. melléklet 26. a) pont; 72/1996. (V. 22.) Korm. rendelet 1. § (1) bekezdés
45 A víziközmű szolgáltatásról szóló törvény szerint a MEH feladata például a 6. § (6) bekezdés szerint a víziközművé minősítési eljárás lefolytatása; ha a víziközmű rendszerben több ellátásért felelős is tulajdonnal rendelkezik, a 9. § (3) bekezdés szerint az ellátásért felelős önkormányzatot bizonyos esetben a MEH jelöli ki; a 32. § értelmében a víziközmű-szolgáltatás nyújtására közérdekű üzemeltetőt jelöl ki; a 15. § (2) bekezdés alapján a MEH hagyja jóvá az ellátásért felelős és a víziközmű-szolgáltató között létrejött vagyonkezelési, koncessziós vagy bérleti-üzemeltetési szerződést; víziközmű-szolgáltatást a törvény 35. § (1) bekezdése szerint a MEH által kiadott engedély alapján lehet végezni.
46 A víziközmű szolgáltatásról szóló törvény 3. § (2) és (3) bekezdése
47 http://www.hirado.hu/Hirek/2012/06/08/06/Megszunik_a_Vituki.aspx
http://index.hu/belfold/2012/06/06/terdre_imahoz_megszunt_a_vizallasjelentes/
http://www.greenfo.hu/hirek/2012/06/01/elszall-a-hajo-a-vituki-vegnapjai
48 az egyes miniszterek, valamint a miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat-hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet 109. § (7) bekezdés q) pontja
49 A problémával összefüggésben 2012. június 12-én panasz is érkezett hivatalomba, ügyszám: AJB-5042/2012
50 http://www.hydroinfo.hu/
51 A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló, Aarhusban, 1998. június 25-én elfogadott Egyezmény, valamint a kihirdetéséről szóló 2001. évi LXXXI. törvény 3. pontja; Kvt. 12. § (2) és (3) bekezdés
52 A szakszerű és biztonságos feladat ellátás 2 milliárd forint éves költségvetéssel és 220-230 fős létszámmal lenne biztosítható. Ehhez adódnak még a meteorológiai szolgálat működéséhez elengedhetetlenül szükséges nemzetközi szervezeteknek fizetendő tagdíjak, melyek éves szinten további 700-800 millió forintot tesznek ki. Jelenleg mintegy 1,1 milliárd forint hiányzik az OMSZ költségvetéséből.
53 Az államháztartási egyensúly megőrzéséhez szükséges intézkedésekről szóló 1025/2011. (II.1.) Korm. határozat
54 Forrás: http://www.mr1-kossuth.hu/hirek/gazdasag/illeszzoltan.html
55 Az egyes kormányhatározatok módosításáról szóló 1282/2011. (VIII.10.) Korm. határozat hatályon kívül helyezte a 1025/2011. (II.1.) Korm. határozat több pontját, így a zárolásokra vonatkozó pontokat is.
56 A Magyar Köztársaság 2011. évi költségvetéséről szóló 2010. évi CLXIX. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXIV. törvény
57 A Miniszterelnökségen, a minisztériumokban, valamint az igazgatási ás igazgatási jellegű tevékenységet ellátó központi költségvetési szerveknél foglalkoztatottak létszámáról szóló 1166/2010. (VIII. 4) Korm. határozat. A Miniszterelnöki Hivatalban, a minisztériumokban, az igazgatási és igazgatási jellegű tevékenységet ellátó központi költségvetési szerveknél foglalkoztatottak létszámáról szóló 2229/2007. (XII 5.) Korm. határozat 2. számú melléklete tartalmazza a környezetvédelmi intézmények 2008. év eleji létszámát.
58 A Miniszterelnöki Hivatalban, a minisztériumokban, az igazgatási és az igazgatási jellegű tevékenységet ellátó központi költségvetési szerveknél foglalkoztatottak létszámáról szóló 205 7/2008. (V 14.) Korm. határozat
59 Összesen 693 fő.
60 A kormányzati létszámcsökkentésről szóló 1004/2012. (I. 11.) Korm. határozat
61 Az egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 300/2011. (XII. 22.) Korm. rendelet
62 2012-ben 236 fővel, 15%-kal csökkent a felügyelőségek személyi állománya.
63 A vállalkozásokat érintő hatósági tevékenység adminisztratív terhei csökkentésének címszava alatt a Korm. határozat 21. pontjában 2013. január 31-i teljesítési határidő megjelölésével kitűzött célként szerepel a bírságbevételek központosítása: „A bírságbevételek ne jelenjenek meg sem közvetlenül, sem közvetetten a hatóságok költségvetésben, hanem központosított bevételt képezzenek, ezáltal a hatóságok működésének finanszírozása és a bírságolási politikája közti összefüggés teljesen megszűnik.”
64 A Közép-Dunántúli Környezetvédelmi, Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőség például összesen mintegy 135,140 milliárd forint hulladékgazdálkodási bírságot szabott ki a MAL Zrt.-re 2011-ben a vörösiszap-katasztrófa kapcsán, ami a közigazgatási bírságok között rekord összegnek számít.
65 Forrás: http://www.mr1-kossuth.hu/hirek/gazdasag/illeszzoltan.html
66 http://nol.hu/belfold/vegyszerre__telefonra__sot_buszjegyre_sincs_penze_mar_a_gyori_zoldhatosagnak
67 Korm. határozat 1. sz. melléklet 18. pont
68 Korm. határozat 1. sz. melléklet 22. pont
69 Korm. határozat 1. sz. melléklet 23. pont
70 A szakhatósági rendszer jelenlegi szabályozását vizsgálva megállapítható, hogy a környezetvédelmi, természetvédelmi, vízügyi hatósági és igazgatási feladatokat ellátó szervek kijelöléséről szóló 347/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet 4. számú melléklete kilenc szakhatóság bevonására ad lehetőséget. A bevonandó szakhatóságok között azonban sem az építésügyi hatóság, sem a településrendezési követelmények érvényesítéséért felelős jegyző, sem a katasztrófavédelmi hatóság nem szerepel. A katasztrófavédelmi hatóság tehát az új szabályozás szerint átkerült az értesítendő hatóságok körébe, így jelenleg nincs jogszabályi lehetőség arra, hogy az egységes környezethasználati engedélyezési eljárásban részt vegyen.
71 Korm. hat. 1. számú melléklet 61. pont
72 Korm. hat. 1. számú melléklet 19., 20., 24., 25. pont
73 Korm. határozat 1. sz. melléklet 29. pont
74 28/1994.(V.20.) AB határozat
75 Korm. határozat 62. pont
76 AJB-863/2012. számú jelentés
77 Korm. hat. 55. pont
78 Korm. határozat 80. pont
79 Korm. határozat 81. pont
80 Korm. határozat 85. pont
81 Korm. határozat 83. pont
82 Korm. határozat 84. pont
83 Korm. határozat 91. pont
84 AJB-863/2012
85 A vörösiszap katasztrófa bekövetkezésének is egyik alapvető oka volt a hatósági szervezetrendszer működésének elégtelensége, az ellenőrzési feladatok ellátásának hiánya.