Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2986/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Bódis Cecília
dr. Győrffy Zsuzsanna
dr. Lux Ágnes
A vizsgálat megindítása
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) az alapvető jogok biztosa kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak védelmét. A gyermekjogi szakombudsmani teendőket hivatalba lépésem óta speciális, évről évre váltakozó fókuszú gyermekjogi projekt keretében látom el. A korábbi évek vizsgálatsorozatainak tapasztalatai alapján, 2012-ben a gyermekbarát/gyermekközpontú igazságszolgáltatással foglalkozom kiemelten. 
Témaválasztásomat indokolja az is, hogy az idei év az Európai Unióban a gyermekbarát igazságszolgáltatás éve, amelynek programját a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium is meghirdette, felkarolta. A gyermek számos eljárási pozícióban megjelenhet az igazságszolgáltatásban. Áldozatként, sértettként, tanúként, veszélyeztetett vagy családból kiemelt gyermekként, vagy akár büntetendő cselekmény elkövetőjeként. A gyermek jogainak hatósági eljárásokban való védelmét rögzíti az ENSZ 1989. évi, a Gyermek jogairól szóló Egyezményén és az Európa Tanács 2010 novemberében elfogadott Gyermekbarát igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatásán túl, számos egyéb nemzetközi dokumentum is. Magyarországon évente több mint százezer gyerek kerül valamilyen formában kapcsolatba hivatalos szervekkel, a hatóságokkal, a jogalkalmazókkal, az igazságszolgáltatás tágabban értelmezett rendszerével. A jelenlegi jogszabályi környezet alapvetően biztosítja azokat a jogokat, amelyekre a nemzetközi elvárások is fókuszálnak. Így: rendezi a képviselet, a tájékoztatás, a meghallgatás szabályait és biztosítja a véleménynyilvánítás jogának érvényesülését is. Sokszor azonban mély szakadék húzódik az írott joganyag és a joggyakorlat között. Tárgyévi projektemben hivatalból vizsgálom a mediáció és más alternatív konfliktuskezelés hazai alkalmazását a gyermeki jogok vonatkozásában.
Elhatározásomban megerősített az is, hogy számos a Hivatalunkhoz érkező, gyermekeket érintő panaszügyben jelennek meg az őket ugyan közvetetten érintő, de nekik jelentős sérelmet okozó – olykor hosszadalmasan elhúzódó és bizonytalan kimenetelű – családjogi viták, jellemzően a kapcsolattartás szabályozása, illetve végrehajtása tárgyában indult eljárásokban. A probléma teljes körű feltárása érdekében megkerestem a közigazgatási és igazságügyi minisztert és az Emberi Erőforrások Minisztériumát vezető minisztert, a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, az Országos Bírói Hivatal elnökét, a megyei kormányhivatalok szociális és gyámhivatalait, továbbá a civil szervezetek véleményének megismerése érdekében a Kapcsolat Alapítvány, az Országos Mediációs Egyesület, a Család, Gyermek, Ifjúság Kiemelten Közhasznú Egyesület elnökét, valamint a Partners Hungary ügyvezető igazgatóját.

Az érintett alapvető jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés)
– A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga: „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” (Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés)
– A tisztességes eljáráshoz való jog: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabályok
– Magyarország Alaptörvénye
– A házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.) szóló 1952. évi IV. törvény 
– 1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
– A büntetőeljárásról szóló (Be.) 1998. évi XIX. törvény 
– A közvetítői tevékenységről szóló 2002. évi LV. törvény (Kvtv.) 
– A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) szóló 2004. évi CXL. törvény 
– A gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.) szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet
– A személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti és a gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 
– Az Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékről és az Országos Szociálpolitikai Szakértői Névjegyzékről szóló 25/2009. (XI. 13.) SZMM rendelet
– A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló (továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény) 1991. évi LXIV. törvény
(Az alkalmazott jogszabályok a mellékletben találhatók.)

A megállapított tényállás
I. A gyermekbarát igazságszolgáltatás követelményei az alternatív vitarendezés kérdésében
1. ENSZ – A Gyermekjogi Egyezmény rendelkezik arról, hogy minden 18 év alatti személy gyermeknek minősül (1. cikk) és mint ilyen, fokozott védelemre és segítségre szorul. Továbbá arról is, hogy „a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek legjobb/mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban (3. cikk). A Gyermekjogi Egyezmény 40. cikke a fiatalkorúak igazságszolgáltatása vonatkozásában rendelkezik alapvető garanciákról. 12. cikke pedig rendelkezik a gyermek véleményének tiszteletben tartásáról, amelyben kimondja – egyebek mellett − azt is, hogy „Az Egyezményben részes államok az ítélőképessége birtokában lévő gyermek számára biztosítják a jogot, hogy minden őt érdeklő kérdésben szabadon kinyilváníthassa véleményét; a gyermek véleményét figyelemmel korára és érettségi fokára, kellően tekintetbe kell venni. Ebből a célból nevezetesen lehetőséget kell adni a gyermeknek arra, hogy bármely olyan bírósági vagy közigazgatási eljárásban, amelyben érdekelt, közvetlenül vagy képviselője, illetőleg arra alkalmas szerv útján, a hazai jogszabályoknak megfelelően meghallgassák.” 
A 12. cikk semmilyen alsó korhatárhoz nem köti a szabad véleménynyilvánítás jogát. Az ENSZ Gyermekjogi Bizottsága e cikk alkalmazása kapcsán, a 2006-ban „a gyermek meghallgatáshoz való jogáról” rendezett vitanapot követően részletes ajánlásokat fogadott el.  A Bizottság javasolta, hogy minden érintett tegyen erőfeszítéseket a gyermek véleményének figyelembevétele, és minden őket érintő ügyben való részvételük előmozdítása érdekében, a családból való kiemelés és elhelyezési folyamat során csakúgy, mint a családon kívüli gondoskodás, az átmeneti folyamat és mindezek értékelése során. Javasolta továbbá, hogy a gyermekeket a védelembevételi folyamatban a döntés meghozatala előtt, annak alkalmazása közben, és utána is meghallgassák. Ebből a célból a Bizottság olyan speciális eszközrendszer kialakítását javasolja, amely partnerként tekint a gyermekekre. Az egyik lehetséges módszer a Családi Csoport Konferencia.
Az ENSZ 1985-ben elfogadott, a Fiatalkorúak Igazságszolgáltatásának Igazgatásáról szóló Minimum Szabályai („Pekingi Szabályok”) 11. pontja kiemeli az elterelés intézményének jelentőségét a fiatalkorúak vonatkozásában.
Az ENSZ 1990-ben elfogadott a Fiatalkori bűnözés megelőzéséről szóló ún. Rijadi Irányelvei a bűnmegelőzés (és bűnismétlés) érdekében hangsúlyozzák a közösségi alapú megoldások és a család segítését, mint a gyermek életének fontos központi egysége, kockázatai esetén időben történő támogatás garantálására van szükség.
Az ENSZ Gyermekjogi Bizottságának 2007-ben született, 10. Átfogó Kommentárja1, amely a fiatalkorúak igazságszolgáltatásának gyermekjogi aspektusairól szól, kapcsolódva a Gyermekjogi Egyezmény vonatkozó 40. cikkében előírtakra úgy fogalmaz a bírósági eljárást nélkülöző beavatkozások kérdésében, hogy az államoknak a 40. cikk 3. bekezdése értelmében bírósági eljárás nélküli intézkedéseket kell hozniuk, az emberi jogi és törvényi biztosítékok teljeskörű tiszteletben tartásával. A Bizottság véleménye szerint a kisebb jogsértéseket elkövetők és a büntetlen előéletűek esetében – de nem kizárólag ezekben az esetekben – az elterelést kell alkalmazni. 
2. Európa Tanács – Az Európa Tanács, 1996. január 25-én kelt, A gyermekek jogai gyakorlásáról szóló Európai Egyezményének2 13. cikke kimondja, hogy „A gyermeket érintő ügyek bírói útra terelésének megelőzése, a viták megelőzése és rendezése érdekében, a Részes Felek ösztönözzék a mediáció vagy más vitarendezési megoldás szabályozását és a Felek által megállapodott ügyekben való megegyezés ily módon történő elérését.”
Az Európa Tanács 1998-ban kiadott (98) 1. számú ajánlása részletezi a családjogi kérdésekben lehetséges mediáció és az igazságügyi, illetve más hatóságok viszonyát. Javasolja a mediáció autonómiájának elismerését, így annak lehetőségét is, hogy akár a bírósági eljárás előtt, alatt, után lehetséges legyen mediációs eljárás igénybe vétele. Az ajánlás a tagállamok számára olyan intézkedések meghozatalát indítványozza, melynek következményeként a bírósági eljárás a mediáció lefolytatása érdekében megszakítható. Az ajánlás kiemeli, hogy a mediáció családokkal kapcsolatos konfliktusok feloldására különösen alkalmas eszköz, mert képes
-	a családtagok közötti kommunikációt javítani;
-	a vitában álló felek közötti konfliktus csökkenteni;
-	barátságosabb környezetet biztosítani az eljárásnak;
-	a szülők és a gyermekek közötti személyes kapcsolat folytonosságát javítani;
-	a (külön)válás társadalmi és gazdasági költségeit csökkenteni;
-	a konfliktus feloldásához szükséges idő lerövidíthető.
Az Európa Tanács (2002)10. számú ajánlása a polgári ügyekben való mediációról üdvözöl valamennyi alternatív vitarendezés terén történt előrelépést és a mediáció egyértelmű előnyeinek mind szélesebb körben történő megismertetésére szólít fel.
2005-ben az Európa Tanács állam-és kormányfői elfogadtak a mediációs eljárásokkal foglalkozó korábbi ET ajánlások hatékony implementálására vonatkozó iránymutatást is, amelynek elősegítését kívánják erősíteni azzal is, hogy felállítottak egy Mediációs Munkacsoportot is.
Az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága által 2010. november 17-én elfogadott Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatása kiemeli a gyermekekkel foglalkozó szakemberek képzése tekintetében, hogy „a különböző korú gyermekek jogairól és szükségleteiről, valamint a gyermekekhez igazodó eljárásról minden gyermekekkel foglalkozó szakembernek interdiszciplináris képzést kell kapnia (14. cikk). A gyermekekkel foglalkozó szakemberek (pl. jogászok, pszichológusok, rendőrök, szociális munkások, mediátorok) számára a perekben vagy más eljárásokban közös értékelési keretrendszert kell létrehozni, amely biztosítja a gyermekek számára legkedvezőbb döntések meghozatalát, és a lehető legjobban figyelembe veszi a gyermekek érdekeit. (17. cikk)
Az Iránymutatás külön cikkekben foglalkozik a bírósági eljárást megelőző kritériumokkal, így rögzíti, hogy “amennyiben azok jobban szolgálják a gyermekek érdekeit, ösztönözni kell a bírósági eljárás alternatíváit, a közvetítést, elterelést, valamint az alternatív vitarendezési módokat. (24.cikk) A gyermeket megfelelően tájékoztatni kell arról, hogy vagy bírósági eljárást, vagy a bírósági eljáráson kívüli alternatívákat vehet igénybe. A tájékoztatásnak a választási lehetőségek lehetséges következményeire is ki kell terjednie. A gyermekek számára biztosítani kell, hogy a választási lehetőségek közötti döntéshez jogi tanácsot vagy más jellegű segítséget kaphassanak. A döntés meghozatalánál figyelembe kell venni a gyermek véleményét. (25. cikk) A bírósági eljárás alternatíváinak azonos szintű jogi garanciákat kell biztosítania. A gyermekek jogait – ezen iránymutatásban foglaltaknak megfelelően – tiszteletben kell tartani, azt valamennyi jogi eszköznek azonos módon kell garantálnia a bíróságon és azon kívül is. (26. cikk).
II. A mediáció és az alternatív vitarendezések gyermeki jogokhoz kapcsolódó modelljei
1. A mediáció a vitarendezésnek olyan formája, amelyben egy pártatlan harmadik fél, a mediátor segíti a feleket az érdekeiknek megfelelő és mindegyikőjüknek elfogadható megállapodás létrehozásában. Vannak olyan közvetítői módszerek is – mint például tettes-áldozat mediáció, vagy a helyreállító igazságszolgáltatás egyéb módjai – ahol a folyamat lényege a megbékélés, az okozott kár valamilyen formájú megtérítése, a jóvátétel, a kompenzáció. 
Az angolszász országokban már az 1950-es években elterjedt módszer és modell, látva a bírósági vagy más hatósági eljárások korlátait, költségességét és rendszerinti elhúzódó időtartamát, a joghoz való hozzáférés nehézségeit és az ebben megmutatkozó esélyegyenlőtlenségeket, kezdett Európában is meghonosodni. 
A nemzetközi tapasztalatok a modell bevezetésének és használatának sikerességét, elterjedtségét tekintve országonként eltérőek, ugyanakkor költséghatékonysága, a felek által közösen kidolgozott megoldásközpontúsága, a gyermek legjobb érdekének szem előtt tartását és az őt érintő döntésekbe történő bevonását megvalósító módszerként egyértelműen pozitív és a gyermekeket érintő ügyekben mind szélesebb körben alkalmazandó modell.
A hazai szabályozást tekintve a közvetítésről szóló törvény értelmében a mediáció olyan sajátos permegelőző, konfliktuskezelő, vitarendező eljárás, amelynek célja a vitában érdekelt felek kölcsönös megegyezése alapján a vitában nem érintett, harmadik személy (közvetítő) bevonása mellett a felek közötti vita rendezésének megoldását tartalmazó írásbeli megállapodás létrehozása. A közvetítő feladata, hogy a közvetítés során pártatlanul, lelkiismeretesen, legjobb tudása szerint közreműködjön a felek közötti vitát lezáró megállapodás létrehozásában.
Az esetmegbeszélés célja a segítő tevékenység tervezésével, az esetvezetéssel kapcsolatos problémák „teamben” való megbeszélése, azáltal, hogy a team segítséget adjon az esethozó személyes érzelmeinek a megértéséhez, az adott probléma kreatív megoldásához.3
Az esetkonferencia célja pedig világos, nyílt, egyenrangú kommunikáció lehetőségének a megteremtése, megfelelő irányítással (moderátor), feljegyzés készítéssel (írott, vagy hangfelvétel formájában), majd a megegyezés után írásbeli megállapodás megkötésével (felelősök, határidők pontos meghatározásával). A cél elérése érdekében nagyon fontos az előkészítő munka, a megfelelő szervezés. A konferencián a megfelelő irányítás, alapos és jól olvasható feljegyzés készítése, tiszta, mindenki számára követhető, betartható megállapodás kötése. A szerződés jól olvasható, minden jelenlévő számára értelmezhető, elfogadható legyen és írásos változatban készüljön el.4

III. Egyéb megoldások a gyermekvédelemben
A Családi Csoport Konferencia (Family Group Conferencing) a gyermekvédelemmel összefüggő családi ügyek megoldására, vagy legalább annak kísérletére szolgáló módszer. Lényege, hogy a család, a gyermek és az erre kiképzett szakértő találkoznak, hogy az adott probléma megoldása mellett a jövőbeni terveiket is közösen dolgozzák ki, mindeközben meghagyva a család számára az ún. privát időt, amelyben egymás között beszélhetik ki/meg a problémákat. A módszert Új-Zélandon, a nyolcvanas évek második felében vezették be, és a világ számos országában terjedt el azóta5. Egyéni és családi konfliktusokra válaszokat adva, a szereplőket aktívan bevonva hatékony eszköz lehet a már kialakult szociális problémákhoz kapcsolódó felelősségi kör meghatározására. Mint közösségi típusú módszer, amely a döntéshozatal középpontjába a gyermeket, a szüleit és a tágan értelmezett családot, mint lehetséges segítőket helyezi, javíthatja a gyermekvédelem családközpontúságát is, hiszen a következő alapvetéseken nyugszik: 
1) a családnak joga van az őket érintő döntések meghozatalában való aktív részvételre; 
2) a családok a legkompetensebbek a saját problémáik feltárásában és megoldásában; 
3) a családban meghozott döntések elfogadása nyilvánvalóan sokkal eredményesebb és fenntarthatóbb, mintha külső hatóság hozza meg azokat.
4) a gyermek, mint a család egyik egyenrangú tagja szabadon elmondhatja véleményét az őt érintő kérdésekben, amelyet figyelembe kell venni.
Nem elhanyagolható pozitív tényező, hogy a klasszikus bírósági vagy más hatósági eljárásokhoz képest jelentősen költséghatékonyabb megoldást jelent, tehermentesítve az állam gyermekvédelmi-, szociális ellátó- és igazságszolgáltatási rendszert.
A családi mediációt igénybe lehet venni a családi konfliktus kialakulásakor. Ekkor azt kell eldönteni, hogy a felek közti kapcsolat végképp elromlott, vagy a konfliktus feloldásával még van remény a kapcsolat helyreállítására; hasonlóképpen alkalmazható a már eldöntött válási szándék esetén is, annak érdekében, hogy mindkét fél részére „nyertes”születhessen meg egy független, pártatlan, képzett mediátor közbeiktatása révén, biztosítva a feleknek, hogy valódi álláspontjukat, megegyezésre törekedve kifejthessék.
IV. Resztoráció a büntető-igazságszolgáltatásban6
Tekintettel arra, hogy fiatalkorúak büntető-igazságszolgáltatásának alapelve – a nemzetközi kötelezettségeknek megfelelően – a nevelési eszme érvényesítése, a reintegráció, a speciális prevenció előtérbe helyezése; amelyben a fiatalkorúak szabadságvesztése csak végső eszköz lehet, elsődlegesen fontos minden, a közösségben végrehajtható büntetés alkalmazása.
Magyarországon a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) 2006-os módosításával vált lehetővé a mediáció alkalmazása a büntetőeljárás keretein belül, bizonyos korlátokkal: kizárólag személy elleni, közlekedési, illetve vagyon elleni, ötévi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetendő bűncselekmény miatt indult büntetőeljárás esetén alkalmazható. Amennyiben van lehetőség a közvetítői eljárás alkalmazására, az ügyész az eljárást felfüggesztheti az ún. tevékeny megbánás (Btk. 36§.) esetén. A mediáció sikeres utat járt be, hiszen nemcsak a felek, hanem az ügyész, és az I. fokú tárgyalás során a bíró is javasolhatja alkalmazását. Évente több mint 3000 esetben zárult sikerrel, mindemellett fontos megjegyezni, hogy többségében felnőtt elkövetők esetében, a fiatalkorúak részvétele körülbelül 12%.7 Ennek legfőbb oka a hivatkozott OKRI vizsgálat szerint az, hogy sem a bírák, sem az ügyészek nem tartják jó megoldásnak a fiatalkorúak körében, különös tekintettel az anyagi jóvátétel lehetetlenségére és arra, hogy a mediáció során a törvény nem kívánja meg a pártfogó felügyelet elrendelését. (Ezzel szemben például vádemelés elhalasztása esetén, amellett, hogy magatartási szabályt állapít meg a bíró, elrendeli a pártfogó felügyeletet.)
Fontos változás, hogy 2012. július 24-i hatállyal, bírósági közvetítőként eljárhatnak az OBH elnöke által kijelölt bírósági titkárok is – a közvetítői szakmai képzés elvégzését követően. 
A közösségi szankcióknak a kontroll gyakorlása mellett az elkövető társadalmi integrációjának támogatása is fontos eleme. A közösségi büntetések végrehajtásáért a pártfogók felelősek Magyarországon8. Külön magatartási szabályként olyan programokon való részvétel írható elő a fiatalkorú és fiatal felnőtt bűnelkövető számára, amely hatékonyan csökkentheti a bűnismétlés kockázatát, illetve a sértett szükségleteire figyelemmel, a bűncselekménnyel okozott sérelem helyreállítására irányulnak. A fiatalkorú bűnelkövetők jellemzően „megtévedtek”, és esélye van a „jó útra” terelésüknek, amely támogatásukkal, felelősségvállalásuk megerősítésével érhető el. Ehhez azonban a közösség és az érintettek támogató erejére is szükség van. A helyreállító igazságszolgáltatási eszközök olyan konfliktuskezelési módszerek, amelyek a konfliktust elsősorban az érintett személyek konfliktusaként értelmezik, céljuknak a megsérült közösségi kapcsolatok helyreállítását tekintik; e modellben alapelv, hogy az érintettek maguk hozzák a döntéseket (például: közösségi jóvátétel, viselkedéskorrekciót, társadalmi adaptációt elősegítő csoportos foglalkozások, munkaerő-piaci tanácsadás, tanulássegítés, stb.) 
A fiatalkorúak vonatkozásában az elterelés intézménye több előnyt is hordoz: megelőzi a megbélyegzést, eredményes a gyerekekre és a közbiztonságra nézve, valamint költséghatékony.
Az elterelés formái lehetnek: közösségi alapú programok, például a közösségi munka, a szociális munkások vagy pártfogók felügyelete és irányítása alá vonás, a családi csoport konferencia és a helyreállító igazságszolgáltatás egyéb formái, többek között az áldozatok kárpótlása és a jóvátétel.
A jóvátétel évszázadokon keresztül volt a büntető igazságszolgáltatási rendszerek kiemelkedően fontos része. Ám amióta az állam monopolizálta az igazságszolgáltatást, a büntető igazságszolgáltatási rendszerek az elkövetők büntetését tartják elsődlegesnek. Az áldozat érdekei nem kapnak szerepet az eljárásban. Tanúként kihallgatják ugyan őket, és bár a legtöbb büntető igazságszolgáltatási rendszer céljai közt tudja a jóvátételt, valójában nincs reális esélyük az okozott (lelki és anyagi) kár akár csak részleges helyreállítására. A társadalomnak okozott kár jóvátétele, és az elkövető életvitelének helyreállítása egy jogkövető formába szintén egy vágyott, de kevéssé elért cél a büntető igazságszolgáltatási rendszerekben. A resztoratív igazságszolgáltatás segíthet a büntető igazságszolgáltatási rendszernek elérni a fenti célokat. A klasszikus büntető igazságszolgáltatási rendszerektől eltérő rendszere széles skálán alkalmazható a kiegészítéstől az alternatíváig. A társadalomnak, az áldozatnak okozott kár jóvátétele, és az elkövető jogkövető életvitelének helyreállítása a resztoratív igazságszolgáltatás központi eleme. A resztoratív igazságszolgáltatás egyik alapelve az igazság kiegyensúlyozott megközelítése, amelyen belül egyetlen elem (mint a büntetés) sem kerekedhet a többi fölé.
Ezen elvek kiemelten fontosak a fiatalkorúak vonatkozásában. Az ítélet előtti mediáció egyértelmű eredménye lehet, a jóvátétel, helyreállítás, megbocsátás az áldozati oldalon; a megbánás, belátás, az áldozat helyzetének, sérelmeinek megismerése az elkövetői oldalon (segítve ezzel az elkövető attitűdváltását, és a bűnismétlés megakadályozását is); maga a közvetítés azonnal, vagy gyorsan elindítható és ezzel a folyamat gyorsan lezárható; kimenetelét tekintve pedig sokkal gyorsabb, közvetlen hatás érhető el az érintettek és a közösség felé is. A nemzetközi jó gyakorlatokat a 4. számú melléklet tartalmazza.

II. A megállapított tényállás a kapcsolattartás vonatkozásában
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter válasza a mediációról általában és a gyermekvédelmi mediációval összefüggésben
A közvetítésről (mediáció) általában elmondható, hogy a hazai jogrendszerben szervezeti és eljárási szempontból való megjelenése igen komplex. Létezik ugyan a közvetítői tevékenységről szóló 2002. évi LV. törvény (a továbbiakban: Kvtv.), amely generálisan szól a polgári-vagyonjogi vitákban történő közvetítői tevékenységről. E jogszabály alkalmazandó függetlenül attól, hogy a közvetítés konkrétan milyen ügytípussal/problémával kapcsolatban merül fel, ám emellett léteznek az egyes ügycsoportokra speciális ágazati szabályok is – ezek viszont nem tartoznak a Kvtv. hatálya alá (egészségügyi közvetítés, fogyasztóvédelmi békéltetés, választottbírósági egyeztető-közvetítő eljárás stb.). 
A Kvtv. szerinti közvetítés névjegyzékbe vételhez kötött; ezt az igazságügyért felelős tárca vezeti, a bekerüléshez büntetlen előélet, felsőfokú végzettség, öt éves munkatapasztalat és egy közvetítésről szóló 60 órás képzés elvégzése szükséges. A névjegyzékben maradáshoz a közvetítőknek továbbképzési kötelezettségnek kell eleget tenni; panasz esetén, vagy hivatalból a miniszter vizsgálatot rendelhet el, amely, ha szabálytalanságot állapít meg, legvégső szankcióként törölheti is a közvetítőt a névjegyzékből. A névjegyzékben jelenleg kb. 1600 fő közvetítő van országszerte, általában nem főállású közvetítők, hanem valamilyen egyéb munka mellett közvetítést is vállalnak. Az éves ügyszám meghaladja a 2000 db-ot (kevesebb aktív, sok inaktív közvetítő van), az ügyek 70-75%-ban megállapodással zárulnak (mely arány megfelel a nemzetközi átlagnak). 
Az általánostól bizonyos tulajdonságok miatt eltérő, speciális ügycsoportok szabályozása, fejlesztése egymástól függetlenül történik, adott esetben eltérő minisztériumi kompetenciák mellett (KIM, EMMI). A gyermekek szempontjából lényeges speciális közvetítés, az általános Kvtv.-s közvetítésen kívül a következő három ügycsoport tekintetében létezik: 1.) gyermekvédelmi és kapcsolattartási ügyekben való közvetítés (EMMI és KIM kompetencia), 2.) oktatásügyi közvetítés (EMMI kompetencia) és 3.) egy nem polgári, azaz a Kvtv. hatálya alá nem tartozó ügytípus, a büntetőjogi közvetítés (KIM kompetencia). 
A miniszter válaszában vázolta a gyermekvédelmi közvetítés hazai szabályozását; valamint az EMMI kompetenciájába tartozó jogszabályokkal, illetve eljárással kapcsolatban is tájékoztatást nyújtott.
Kiemelte ezek alapján, hogy a gyermekek legjobb/mindenek felett érdekét minden olyan eljárás során védeni szükséges, ahol a gyermek hatósággal találkozik, így például a gyámhatósági eljárásokban, melyek eredményeként a gyermekek személyét és vagyonát érintő kérdésekben születik döntés. A gyámhatóságok gyakorlatában kiemelkedően fontos ügy a kapcsolattartás szabályozása és végrehajtása, melynek során figyelemmel kell lenniük az ENSZ Gyermekjogi Egyezmény 9. cikkének 3. pontjára, mely szerint a gyermeknek joga van mindkét szülőjével rendszeresen személyes kapcsolatot és közvetlen érintkezést fenntartani, kivéve, ha ez a gyermek legjobb/mindenek felett álló érdekével ellenkezik. E fontos gyermeki jog érvényesülése érdekében a Gyer. 30/A-D. -a szabályozza a közvetítői eljárás igénybevételének lehetőségét mind a kapcsolattartás szabályozása, mind a gyakran még problémásabbnak bizonyuló kapcsolattartás végrehajtására irányuló eljárás során. A személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 7/B.-a pedig meghatározza a kapcsolattartási ügyelet célját. Ez a cél a gyermek és a kapcsolattartásra jogosult szülő vagy más kapcsolattartásra jogosult személy számára a találkozásra, együttlétre alkalmas semleges hely biztosítása mellett a) konfliktuskezelő, segítő szolgáltatás nyújtása, vagy b) az érintettek kérésére, illetőleg a gyámhivatal kezdeményezésére gyermekvédelmi közvetítői eljárás (mediáció) biztosítása, melynek célja a felek közötti konfliktusok feloldásának segítése, közöttük a megállapodás létrehozása, és annak mindkét fél részéről történő betartása, vagy c) önálló szakmai módszertani programmal rendelkező kapcsolatfelügyeleti szolgáltatás nyújtása. 
A kapcsolattartási ügyelet biztosításának kötelezettsége a 40 ezer fő feletti lakosságszámú települések számára került előírásra a gyermekjóléti alapellátások biztosítása körében. Az érintett települési önkormányzatoknak kötelező úgynevezett gyermekjóléti központot működtetniük. A 2010. évben több mint 10 ezer gyermek vette igénybe a kapcsolattartási ügyeletek szolgáltatásait, mely minden gyermekjóléti központot működtető településen megtalálható, ez jelenleg 45 központot jelent. Mivel a szolgáltatást önkéntesen is biztosíthatják a települési önkormányzatok, ezért a fentieken felül is elérhető a kapcsolattartási ügyelet, az ország számos pontján. A kapcsolattartási ügyekben igénybe vehető közvetítői eljárás gyakorlatának elterjesztése, segítése, a sikeres konfliktuskezelés érdekében a Gyer. 30/B § (1) bekezdése szerint a gyermekvédelmi közvetítői eljárás keretében a felek (általában a kapcsolattartásra jogosult és a kötelezett szülők) együttesen jelölik ki a közvetítőt (mediátort) a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékébe (EMMI) vagy az igazságügyért felelős miniszter által vezetett közvetítői névjegyzékbe (KIM) felvett közvetítők közül (természetesen nem kizárt, hogy egy személy mindkét névjegyzéken szerepeljen). Utóbbi esetben tehát a Kvtv. szerinti eljárás kerül lefolytatásra. A névjegyzékek a gyámhivatal, valamint a gyermekjóléti szolgálat hivatali helyiségében tekinthetők meg. 
Az igazságügyért felelős miniszter által vezetett közvetítői névjegyzékben szereplő közvetítők statisztikai adatbejelentésre kötelesek, amelyben – az Országos Statisztikai Adatgyűjtési Program adatgyűjtéseiről és adatátvételeiről szóló 288/2009. (XII. 15.) Korm. rendelet alapján – külön kerülnek feltüntetésre a családjogi ügyek. Ezeken az ügyeken belül nincs adatgyűjtés arra vonatkozóan, hogy gyermek érintett-e. A statisztika alapján a kb. 2.000 ügy/év 30%-a családi, a közvetítés eredményessége ezen ügycsoportban (is) 70-75%-os. 
Legújabb kodifikációs fejleményként elmondható, hogy az Országgyűlés részére a Kormány (közigazgatási és igazságügyi miniszter) 2012. július 11. napján benyújtotta a Polgári Törvénykönyvről szóló törvényjavaslatát. Ennek elfogadását, illetve kihirdetését követően (tervezett hatálybalépés: 2014. január 1.) a gyámhatóság és a bíróság is kötelezően elrendelhetné, hogy gyermek elhelyezési/kapcsolattartási ügyekben a szülők vegyék igénybe a közvetítői eljárást. Ennek megvalósítása felvethet további finomítási igényeket, amely a mediáció kulcsfontosságú eleméhez, az önkéntességhez kapcsolódnak, a magasszintű képzés megteremtése mellett.
2. A szociális és gyámhivatalok vezetőitől adatszolgáltatást kértem a következőkről:
– 2009. január 1-je és 2011. december 31-e közötti időszakban a városi/fővárosi kerületi gyámhivataloknál hány esetben indult eljárás a kapcsolattartás szabályozása, illetve a kapcsolattartás végrehajtása tárgyában,
– ebből hány esetben hívták fel a felek figyelmét a Gyer. 30/A §-a szerinti gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételének a lehetőségére,
– ebből hány esetben zárult sikerrel a mediáció,
– volt-e példa arra, ha igen hány esetben, hogy az egyik fél kért, vagy a felek közösen kérték a közvetítői eljárást,
– ha igen, hány esetben kezdődött el a mediáció,
– hány esetben volt sikeres? 9
A rendelkezésemre bocsátott adatok szerint a vizsgált időszakban a kapcsolattartás szabályozása, illetve a kapcsolattartás végrehajtása tárgyában a legkevesebb eljárás Vas megyében (257), a legtöbb a fővárosi kerületekben (3985) indult. Azonban csak a Hajdú-Bihar és a Nógrád megyei adatszolgáltató számolt be arról, hogy minden esetben felhívták a felek figyelmét a Gyer. 30/A §-a szerinti gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételének a lehetőségére. Győr-Moson-Sopron megyében a kapcsolattartás végrehajtására irányuló eljárások mindegyikében hívták fel a felek figyelmét a mediációra, ugyanakkor a kapcsolattartás szabályozás iránti eljárás során csak akkor, ha „nyilvánvaló a felek nézeteltérése”. Két megyében figyelem felhívással csak akkor élnek a hatóságok, ha a felek nem tudnak egyezségre jutni. 
Az adatok szerint több megyében a megindult eljárásokhoz képest kevesebb, vagy lényegesen kevesebb esetben hívták fel a felek figyelmét a közvetítői eljárás igénybevételének lehetőségére. 
Öt megyében vagy el sem indult a mediáció, vagy sikertelen volt. Négy megye a közvetítői eljárások kimeneteléről nem közölt adatokat. Az adatközlő megyék többségében pedig elenyésző a sikeresen zárult mediációs eljárás. 
Azon kérdésemre, hogy hány esetben kérte az egyik fél, vagy a felek közösen közvetítői eljárást a legtöbb igenlő válasz (csak az egyik fél: 117, mindkét fél közösen: 36) Pest megyéből érkezett. Mediáció 30 esetben kezdődött el és 16 esetben zárult sikerrel. A fővárosban hetvenen kérték a közvetítő eljárást, ebből 48 esetben indult meg a mediáció és 14 zárult sikeresen.
Bács-Kiskun megyében minden esetben csak az egyik fél szerette volna közvetítő segítségét igénybe venni, eljárás a másik fél hiánya miatt azonban nem indult.
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében 1616 esetben indult kapcsolattartás szabályozása és végrehajtása iránt eljárás, s a települések többsége esetében minden alkalommal felhívták a figyelmet a mediáció lehetőségére, azonban mindösszesen – és csak a nagyobb városokban (Kazincbarcika:1, Miskolc:3, Sárospatak:2, Tiszaújváros:3) – 9 esetben indult mediáció, melyből 1 volt sikeres.
Csongrád és Tolna megyében mindössze két esetben fordult elő, hogy a kért mediáció nem kezdődött el. Tolna megyében minden, Csongrád megyében pedig a közvetítői eljárások többsége sikeresen zárult (41 megindult mediációból 30 esetben sikerrel zárult)
Amellett, hogy a válaszadók jelentős része hatékony eszköznek tartja a mediációt, összességében a megyék többségében csekély számú az egyik, vagy mindkét fél által igényelt közvetítői eljárás, és kevés a megindult és sikerrel is zárult mediáció.
2. A mediáción kívül, más alternatív konfliktuskezelési módszerek ismeretére és alkalmazására (pl. családi csoportkonferencia; esetkonferencia) vonatkozó kérdésemre a válaszadók a következőkről tájékoztattak.
A fővárosi gyámhivatalokban kapcsolattartási ügyekkel foglalkozó munkatársak többsége ismer alternatív konfliktuskezelési módszereket. A szociális és gyámhivatal vezetőjének álláspontja szerint – tekintettel arra, hogy a hatóságoknak nem érdekvitákat, hanem jogvitákat kell eldönteniük – gyámhivataloknak nem az a szerepe, hogy segítőként támogassák az ügyfeleket saját döntésük meghozatalában. A hatóság, mint olyan, nem alkalmas a konfliktus érdekalapú(alternatív) kezelésére. Véleménye szerint azok az alternatív konfliktuskezelési módszerek (családi csoport konferencia, esetkonferencia), amelyek az abban résztvevőktől egyenrangú partneri viselkedést kívánnak, és az ügyfelek igényeihez szabják a szolgáltatásaikat, a segítő szakma eredményes módszerei, a hatósági eljárás jellegével kevéssé egyeztethetők össze. Kiemelte, hogy nem a hatósági eljárást folytató gyámügyi intéző feladata, hogy a felekkel mediáljon: nem összeegyeztethető, hogy aki a mediációs eljárást lefolytatja, az hozza meg a hatósági eljárást követően a döntést. „Erre a hatósági eljárás keretében egyébként nincs lehetőség, idő, megfelelő szakértelem.” 
A mediációs eljárás segítséget jelenthetne mind az ügyfeleknek – az egymás közötti problémák feloldásában – mind a hatóságnak az eljárás lefolytatásában. Egyes esetekben a mediációt megelőzhetné családterápia, pszichológus bevonása is.
A kapcsolattartási eljárásokban – nemcsak a gyámhivatali, hanem a bírósági (gyermekelhelyezési-, kapcsolattartási szabályozások) eljárásokban is – kötelezővé tenni a mediációt abban az esetben, ha a felek nem tudnak egyezséget kötni, és a mediáció sikertelenségét a kellő szülői felelősség (elvárható magatartás) hiányában kell értékelni. 
Baranya megyében ismert és alkalmazott alternatív módszerek: esetkonferencia, a kapcsolatügyelet, pszichológus szakember közreműködésével.
Bács-Kiskun megyében a hatósági eljárás során elbeszélgetnek a szülőkkel külön-külön és együtt is, a gyermekjóléti szolgálat bevonásával esetkonferenciát tartanak. Néhány ügyintéző saját költségén és szabadidejének terhére részt vett mediátor képzésen, amelynek tapasztalatait sikerrel hasznosítják munkájuk során, eredménye megmutatkozik a szülők közti egyezségek emelkedő számában is.
Békés megyében a városi gyámhivatalok közel fele nyilatkozott úgy, hogy a mediáción kívül más alternatív konfliktuskezelési módszereket ismernek és alkalmaznak. Több gyámhivatal említette az esetmegbeszélést, esetkonferenciát, tárgyalást. Ugyanakkor gyámhivatalonként eltérő, hogy minden alkalommal megadják-e a tájékoztatást a mediáció lehetőségéről vagy akkor, „ha úgy ítélik meg, hogy arra szükség van”.
Borsod-Abaúj-Zemplén megye huszonkét gyámhivatalából négy jelezte esetkonferencia tartását. Egy gyámhivatal alkalmazza a resztoratív konfliktuskezelést és a „szemtől-szembe” konfliktuskezelő módszert. Valamint a családi csoportkonferencia megtartását „csak nagyon problémás ügyekben”.
Csongrád megyében konferenciák, értekezletek, módszertani találkozók, helyszíni szemlék, hatósági ellenőrzések, szakmai tanácsadások során adnak tájékoztatást és igény esetén segítséget a mediációs, vagy más alternatív konfliktuskezelési eljárás igénybevételéhez.
Fejér megye kilenc gyámhivatala közül egyben szociálpedagógus, mentálhigiénikus, valamint szociális munkás végzettségű munkatársak ismernek és alkalmaznak alternatív konfliktuskezelési módszereket. Egy másik gyámhivatal a gyermekjóléti szolgálat segítségével és részvételével szokott esetkonferenciákat összehívni.
Győr-Moson-Sopron és Hajdú-Bihar megyében jellemzően a gyermekjóléti szolgálatnál, illetve annak közreműködésével esetkonferenciát tartanak, mely többnyire sikerrel is zárul.
Heves megyében a mediáción kívül, más alternatív konfliktuskezelési módszereket nem ismernek és nem alkalmaznak a gyámhatósági eljárásokban. A gyámügyi ügyintézők a „természetes empátiás képességüket és az emberismeretre vonatkozó szakmai tapasztalataikat használják fel”. 
Jász-Nagykun-Szolnok és Komárom-Esztergom megyében a mediáción kívül más alternatív konfliktuskezelési módszert nem alkalmaznak 
Nógrád megyében a gyámhivatalok munkatársai a konfliktuskezelési módszerek széles tárházát ismerik (p1. családi egyeztető tárgyalás, békekör, gyógyító kör, ítélő kör, esetkonferencia, családterápia), de „munkájuk jellegéből adódóan ezeket a módszereket csak korlátozottan tudják alkalmazni”. Ha a felek nem fogadják el a mediációs lehetőséget, akkor leggyakrabban – az egyezség létrejötte érdekében – a meggyőzés, tájékoztatás módszerét alkalmazzák, továbbá nevelési tanácsadó, pszichológus, gyermekjóléti szolgálat által nyújtott segítség (p1. kapcsolatügyelet, családterápia, esetkonferencia) igénybevételét javasolják.
Pest megyében a gyámhivatalok egy részénél egyáltalán nem alkalmaznak alternatív konfliktuskezelési módszereket. Ennek oka a szakember-, illetve a megfelelő képzések hiánya. Azoknál a hivataloknál, ahol alkalmaznak a mediáción kívül más konfliktuskezelés módszert, ott a gyámhivatalok kivétel nélkül a helyi gyermekjóléti központ közreműködésével, valamint a helyi nevelési tanácsadó szakembereinek bevonásával tartanak családi csoportkonferenciákat és esetkonferenciákat is, valamint gyakorta igénybe veszik a szolgálat pszichológusát. 
Somogy megyében két gyámhivatalnál fordult elő, hogy a gyermekjóléti szolgálat közreműködésével esetkonferenciát szerveztek, egy gyámhivatal pedig a nevelési tanácsadó pszichológusának szakvéleményét kérte, a többi gyámhivatal nem alkalmaz más módszert.
Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a városi gyámhivatali ügyintézők a mediáción kívül ismernek más alternatív konfliktuskezelési módszereket (p1. családterápia, esetkonferencia), de azokat nem igazán alkalmazzák. Több gyámhivatalban az ügyintézők végzettsége szociális munkás, szociálpedagógus, illetve pedagógus, így pszichológiai, pedagógiai tanulmányaik során megtanult, illetve más hasonló ismereteket nyújtó tantárgyak során elsajátított konfliktuskezelési módszereket alkalmazzák. A kapcsolattartás során felmerült konfliktusok megoldására családterápiát és az esetkonferenciát elsősorban a gyermekjóléti szolgálatok alkalmazzák. 
A Tolna megyében működő kilenc városi gyámhivatal közül négy jelezte, hogy a közvetítői eljáráson kívül más alternatív konfliktuskezelési módszereket is ismer, közülük három hatóság alkalmaz esetenként esetkonferenciát, illetve javasolja a felek részére a gyermekjóléti szolgálatok illetve nevelési tanácsadók konfliktuskezelő szolgáltatásainak igénybevételét.
Veszprém megye 12 gyámhivatala közül 3 ismer és alkalmaz alternatív konfliktuskezelési módszert, mint például az esetkonferencia.
Vas megyében a gyámhivatalok csupán 30%-a – a családi esetmegbeszélést nevesítve – jelezte alternatív konfliktuskezelési módszer ismeretét és alkalmazását. Ugyanakkor azt minden adatot szolgáltató gyámhivatal elmondta, hogy az ügyfelek figyelmét felhívják a helyi nevelési tanácsadó szolgáltatásának igénybevételére.
Zala megyében a válaszadók mindössze 14 százaléka ismer és alkalmaz a mediáción kívül más, alternatív konfliktuskezelési módszereket, 86 százaléka nem ismer és/vagy alkalmaz ilyeneket. 
3. A gyámhivatalok munkatársai mediáció és más alternatív konfliktuskezelési módszerek terén történt képzésre vonatkozó kérdésemre a következő tájékoztatást kaptam.
A fővárosi gyámhivatalok munkatársai közül többen részesültek mediációs alapképzésen, s szinte minden évben részt vesznek mediációs és konfliktuskezelési tréningen. Van okleveles kapcsolatügyeleti mediátori, kamasz-mediációs, válási mediációs képesítésű munkatárs. Többen családjogi szakjogász képzés során sajátították el a konfliktuskezelési módszereket.
Baranya megyében összesen egyetlen városi gyámhivatal vezetője egy alkalommal részt vett egy 3 napos konfliktuskezelési tréningen. 
Bács-Kiskun megyében hat gyámhivatali ügyintéző vett részt a Lege Artis Mediációs Központ által szervezett mediációs alapképzésen, kapcsolatügyeleti mediátor képzésen, konfliktus kezelési tréningen.
Békés megyében a városi gyámhivatalok 53%-a mediáció és más alternatív konfliktuskezelési módszerek terén semmilyen képzésben nem vett részt. A többi gyámhivatal két konferencián hallott a mediációról, vagy még 2006-ban részt vett a „Mediáció avagy fájdalommentes konfliktuskezelés” című alapképzésen. A 17 városi gyámhivatal valamennyi ügyintézője közül mindössze két fő számolt be arról, hogy részt vett mediációs szakképzésen, konfliktuskezelési tréningen vett részt, illetve egy fő hallott egy nyári egyetemen konfliktuskezelési módszerekről, egy ügyintéző pedig a kilencvenes években tanult róla. Jelzés érkezett az egyik gyámhivataltól, hogy több éve várnak mediációs képzésre, azonban „elegendő létszám híján az eddigi években nem indult meg”. Holott az ügyintézők részéről volna érdeklődés, mert tapasztalatuk szerint kedvezően hathat az ügyek intézésére.
Borsod-Abaúj-Zemplén megye 21 gyámhivatala közül csak a miskolci gyámhivatal munkatársai vettek részt helyben tartott előadáson, ők is autodidakta módon képzik magukat, és havi rendszerességgel szupervízió segítségével osztják meg tapasztalataikat egymással.
Csongrád  és Hajdú-Bihar megyei megyében a gyámhivatali ügyintézők többsége nem részesült képzésben, ugyanakkor egyértelműen szükségesnek éreznék a lehetőség szerinti ingyenes képzést. Hajdú-Bihar megye 19 gyámhivatala közül egy hivatalvezető tudott beszámolni mediációs képzés elvégzéséről.
Fejér megyében a 9 gyámhivatal munkatársai közül összesen két ügyintéző önkéntesen vett részt mediációs képzésen a korábbiakban. 
Heves megyében a nyolc városi gyámhivatal közül egynek két ügyintézője rendelkezik kapcsolatügyeleti mediátor képesítéssel.
A Jász-Nagykun-Szolnok megyében működő gyámhivatalok munkatársai közül hárman vettek részt mediációs képzésen, (ketten „személyiségfejlesztő” tréningen).
Pest megye egyik gyámhivatalánál (Budaörs) a kapcsolattartási ügyekkel foglakozó valamennyi gyámügyi ügyintézőnek alapfokon képzett mediátor, és rendszeresen részt vesz kommunikációs és konfliktuskezelési tréningen.
Somogy megyében egy gyámhivatal három munkatársa „Az emberi játszmák felismerése” című alternatív képzésen vett rész, egy másik gyámhivatal ügyintézője 2 napos kommunikációs tréningen volt, a többi gyámhivatal úgy nyilatkozott, hogy nem részesültek képzésben.
Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a városi gyámhivatalok ügyintézői egy gyámhivatal kivételével nem részesültek képzésben. A nyíregyházi gyámhivatal néhány munkatársa részt vehetett a polgármesteri hivatal által szervezett konfliktuskezelési tréningen. Két ügyintéző saját érdeklődésből, önerőből részt vett mediációs képzésen, ahol mindketten elméleti ismereteket szereztek, de a gyakorlati képzéseken nem vettek részt. Ismereteiket munkamegbeszéléseken, illetve csoportos megbeszélések keretében osztják meg a munkatársakkal. A szociális és gyámhivatal gyámügyi ügyintézői közül ketten vettek részt egy hat napos, „Resztoratív gyakorlatok” című facilitátor képzésen.
Tolna megyében a 9 gyámhivatal munkatársa közül összesen egy fő vett részt mediátori képzésben, a többi munkatárs ezirányú képzésben nem részesült.
Veszprém megyében a 12 gyámhivatalból mindössze négy gyámhivatal munkatársai, illetve egy-egy munkatársa vett részt konfliktuskezelő tanfolyamon, képzésen („Konfliktus- és stresszkezelés” című központi továbbképzési programban, illetve mediációs képzésen vettek részt).
Vas megyében öt gyámhivatali munkatárs jelezte, hogy a felsőfokú tanulmányi során részesült ilyen képzésben, illetve a munkáltató iskolázta be konfliktuskezelői és mediációs tréningre.
Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Nógrád és Zala megyében az ügyintézők egyáltalán nem vettek részt szervezett képzésen.
4. A közvetítői és más alternatív konfliktuskezelési eljárásokkal összefüggő tapasztalatok, javaslatok a következőképpen foglalhatóak össze:
A felek jelentős része már „elmérgesedett helyzetben” kezdeményez eljárást a gyámhivatalnál. A szülők jelentős része ennek okán nem nyitott az együttműködésre (sok esetben egymással sem óhajtanak kommunikálni; jellemző az egyező akarat teljes hiánya, háborúként élik meg, a gyermeket eszközként használják, alacsony a kompromisszumkészség), kizárólag hatósági döntéssel látja biztosítva a kapcsolattartás megvalósulását;
A mediáció igénybevételét hátráltatja annak költségvonzata; fakultatív jellege, s a képzett mediátor elérésének nehézségei (gyakran csak a megyeszékhelyeken érhetők el, a felek által viselt óradíj megfizetése mellett; illetve, hogy mediátorként csak az Országos Szakértői Névjegyzékben szereplő személy vehető igénybe, pedig lenne mediációt tanult munkatárs. A hivatalos mediátori névjegyzékben csak töredéke szerepel azoknak a szakembereknek, akik részt vettek mediátor képzésben. Több településen számos olyan személy tevékenykedik – családsegítő vagy gyermekjóléti szolgálat, illetve egyesületi keretek között, aki rendelkezik mediátori képzettséggel, azonban a hivatalos névjegyzékekben nem szerepel, ezért segítsége a gyámhatósági eljárás keretében nem vehető igénybe. 
A kapcsolattartás szabályozása és végrehajtása során kevés olyan hatékony eszköz áll a gyámhivatal rendelkezésére, amely az ügyfeleket jogkövető megatartásra bírja, illetve azt elősegíti. A kiszabott bírságok sem jelentenek megoldást minden esetben a probléma kezelésére.
Az ügyfelek többsége a gyámhivatalban szerez tudomást a mediáció lehetőséről, annak költségeit azonban többnyire nem tudják felvállalni. Amellett, hogy a gyámhivatalnak jogszabály által előírt feladata a szülők tájékoztatása a mediáció lehetőségéről, azonban kérdésként merül fel, hogy a gyámhivatali ügyintézők mennyire ismerik ezen eljárást vagy más alternatív vitarendezést, mennyire tudják azt megfelelő módon kommunikálni a felek részére, úgy, hogy a felek valóban belső késztetést érezzenek a mediációs eljárás iránt; ennek okán nincs is egységes gyakorlat az országban. Célszerű lenne a mediáció és más alternatív konfliktuskezelésről szóló képzés lehetővé tétele a gyermekvédelemben dolgozó szakemberek számára, valamint több gyakorlatorientált képzés bevezetése is.
A hatósági eljárások nem igazán alkalmasak hosszabb konfliktuskezelési eljárásokra, különös tekintettel a jogszabályban rögzített ügyintézési határidőkre, illetve az ügyintézők túlterheltségére. 
A gyermekelhelyezés és kapcsolattartás tárgyában indult – gyámhivatali és bírósági – eljárásokban a mediáció kötelezővé kellene tenni, azokban az esetben mindenképpen, amikor a felek nem tudnak egyezséget kötni.
A mediáció igénybevételénél a költségek minimalizálását lehetővé kellene tenni (p1.: sikeres mediáció esetén a költségek részletekben való fizetése vagy állami átvállalása), ugyanakkor egyes válaszadók részéről megjelent az is, hogy a kapcsolattartási ügyekben az eljárás legyen illetékköteles, és csak kivételesen lehessen megengedni, hogy költségmentességet, illetékmentességet kapjanak az ügyfelek.
A mediátori hálózat kiterjesztésével a felek lakóhelyén vagy ahhoz elérhető közelségben igénybe vehető lenne a szolgáltatás.
Fontos hangsúlyozni, hogy a gyámhivatali munkatársak részére rendszeres szupervízió bevezetése kiemelten szükséges lenne a pszichésen is megterhelő munkájuk miatt.

III. A megállapított tényállás a büntetés-végrehajtás vonatkozásában
1. A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka a resztoratív igazságszolgáltatás hazai modelljének alkalmazásával kapcsolatos kérdésemre arról tájékoztatott, hogy a büntetés-végrehajtás szakaszában olyan bűncselekményekkel összefüggésben jöhet szóba a módszer alkalmazása, amelyek esetében a társadalom nem tud eltekinteni az elkövető elzárásától. A módszer hiányossága, hogy jogszabályi háttérrel nem rendelkezik, így az áldozat és elkövető közötti találkozásra, mediációra a büntetés-végrehajtás keretein belül nincs lehetőség. A fogvatartottakkal, beleértve a fiatalkorúakat is, gyakorlatilag a resztoratív módszerek alkalmazhatóak, amelyet a büntetés-végrehajtás igyekszik lehetőségeihez mérten beépíteni a fogvatartottak mindennapi életébe. 
Több bv. intézet (Heves Megyei Bv. Intézet, Balassagyarmati Fegyház és Börtön, Fiatalkorúak Bv. Intézete /Tököl/) biztosított alkalmat az elkövetők részére jóvátételre. Ezek közösségben végrehajtott, helyreállító munkákat jelentenek, s a fogvatartottak a közösségnek nyújtottak valamilyen típusú helyreállítást. Ezt a formát ismeri a legtöbb magyar bv. intézet és az Országos Bűnmegelőzési Bizottság pályázatai révén, ezen a területen értek el már eredményeket. (,‚Börtön a városért” program10, temetők, közterületek karbantartása, játszóterek felújítása, árvízi védekezés-kárhelyreállításban részvétel, rászorulók részére élelmiszergyűjtés, stb.) 
A Balassagyarmati Fegyház és Börtön, valamint a tököli Fiatalkorúak Büntetés-végrehajtási Intézete részt vett a “Mediáció és Helyreállító Igazságszolgáltatás a Büntetés-végrehajtásban” (MEREPS – Mediation and Restorative Justice in Prison Settings)11 elnevezésű nemzetközi pályázat alapján folytatott kutatásban. A két bv.intézet mellett a program magyarországi szakmai partnerei voltak az Országos Kriminológiai Intézet, Igazságügyi Hivatal, a Magyar Bíróképző Akadémia, a Közösségi Szolgáltatások Alapítványa Magyarország, a Bűnmegelőzési és Börtönmissziós Alapítvány. A program nemzetközi partnerei a European Forum for Restorative Justice, Independent Academic Research Studies (Anglia), a Brémai Egyetem (Németország), a Brémai Mediációs Szolgálat (Németország). 
A három éven keresztül zajló kutatásból egyértelműen kiderült, hogy a helyreállító szemlélet és a konstruktív konfliktuskezelés eszköztárának alkalmazása a fogvatartottak esetében is hatékony eszköz lehet. Az elítéltek és a személyi állomány körében végzett empirikus kutatási eredmények azt mutatták, hogy a sértett és elkövető találkozása börtönkörülmények között amellett, hogy különösen kényes kérdés, azonban jelentős eredményeket hozhat mind az elkövető reintegrációja, mind pedig a sértett megnyugvása szempontjából. Elsősorban a felnőtt elítéltek körében javasolható azokban az esetekben, amikor a találkozás szándéka mögött őszinte megbánás húzódik meg – ennek felismerése a szakemberek feladata. 
A MEREPS kísérleti börtönmediációs projektjének számos esete bizonyította, hogy a mediáció, vagy egyéb resztoratív technikák (Pl. konferencia-módszer), amelyek során egy pártatlan fél (általában egy külső szakember egy facilitátorrá kiképzett börtönszemélyzeti taggal párban) segíti a feleket a megbeszélésben, hatékonyan hozzájárul ahhoz, hogy az érintettek feltárják szükségleteiket, érdekeiket, felelősséget vállaljanak tetteikért, és közösen keressék a mindenki számára megnyugtató megoldást. 
Több bv. intézetben tartanak családi döntéshozó csoport konferenciát, amely a fogvatartottak társadalmi reintegrációját segítő program, ennek során az elkövető által meghívott és a büntetés-végrehajtási intézet vezetése által jóváhagyott családtagok, barátok, közösen fogalmazzák meg a szabadulás utáni sikeres reintegráció szempontjából legfontosabb kérdéseket. 
Alkalmazási lehetőségei például a büntetés-végrehajtási intézet elhagyásával együtt járó ideiglenes eltávozás vagy adott fogvatartott szabadulásának előkészítésekor. A szabadlábra helyezéssel kapcsolatos döntéshozatali eljárás részeként meg lehet vizsgálni, hogyan viszonyul a fogvatartott az áldozathoz. A családi döntéshozó csoporton született döntés a pártfogó felügyelők részéről nyomon követhető és számon kérhető, amennyiben a bv. bíró magatartási szabályként ennek betartását írja elő. 
Jelenleg Magyarországon elsősorban a börtön belső konfliktusaiban van helye a helyreállító szemlélet alkalmazásának (például a fogvatartottak közötti ún. zárkakonfliktusok kezelésében), illetve a fogvatartottak családtagjaikkal való kapcsolatainak erősítésében, különös tekintettel a szabadulást megelőző időszakban. 
Összességében megállapítható, hogy a fogvatartottak közötti konfliktushelyzet feloldására, valamint a tettes-áldozat mediációra jelenleg jogszabályi háttér hiánya miatt nincs lehetőség, ehhez szükséges a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 42.§ és 121. § -nak, valamint a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről szóló 11/1996. (X. 15.) IM rendelet módosítása, melyre a későbbiek folyamán a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága javaslatot készít. 
2. A közigazgatási és igazságügyi miniszter a kérdés kapcsán arról tájékoztatott, hogy Európa egyik legújabb büntetőpolitikai paradigmájának alapját a büntetőjogi közvetítés (és egyéb resztoratív igazságszolgáltatási modellek) elvei jelentik, amely a magyarországi Pártfogó Felügyelői Szolgálat (a továbbiakban: Szolgálat) működését is meghatározza. A büntetőügyekben folytatott közvetítői eljárásban mediátorként képzett pártfogó felügyelők járnak el, azonban a pártfogó felügyelők többi ügycsoportban végzett tevékenységét is áthatja a resztoratív érdekek érvényesítésének az igénye. 
A büntetőügyekben alkalmazott közvetítői eljárás célja, hogy az elkövető szembesüljön tettének következményeivel, és hogy az áldozat, a megsértett közösség és a bűnelkövető közötti közvetítéssel a bűncselekmény okozta károk mérséklődjenek. Mivel ez fiatalkorú elkövetők esetén különösen fontos, ezért a közvetítés e körben való alkalmazhatóságára az egyéb elkövetőknél általánosan meghatározottnál súlyosabban büntetendő cselekmények esetén is lehetőség van (a felső korlát 3 év helyett 5 év). 
A büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységről szóló 2006. évi CXXIII. törvény megfelelő részletességgel szabályozza a büntetőeljárás során a mediációs eljárások részleteit. Erre alapozva a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata (a továbbiakban: KIMISZ) az Ügymenetmodell egyik elemeként létrehozta a mediációs eljárás (módszertani útmutatót és képzési anyagot is magába foglaló) sztenderdjét. A mediátori feladatok ellátására csak a képzési feltételeknek eleget tevő pártfogó felügyelők és a KIMISZszel szerződéses jogviszonyban álló ügyvédek jelölhetők ki, akik a mediációs mentori rendszer különböző szintjein továbbképzésben és szupervízióban részesülnek. 
Fontosnak tartja a Minisztérium, hogy a büntető igazságszolgáltatás egyik legfontosabb diverziós eszközéhez, a mediációhoz való hozzáférés – a törvényi feltételeknek megfelelő – sértettek és terheltek számára biztosított legyen, többek között az ismertség növelésével. Ezen a területen a jogintézmény bevezetése óta igen jelentős eredményeket értek el, az ügyszámok növekedése dinamikus. A mediációra utalt ügyek száma a 2007. évi bevezetése óta (2007-ben 2451, 2008-ben 3669, 2009-ben 3984, 2010-ben 4451, 201 1-ben 5980 volt az éves ügyforgalom) folyamatosan emelkedett. 
A büntetőügyi közvetítői eljárás ismertségének növelése érdekében gyakorlatorientált előadásokat, demonstrációkat, bemutatókat tart a KIMISZ. Ezek sorában kiemelkednek a büntetőügyi mediációt elrendelő bírák, ügyészek számára tartott tájékoztatók, amelyeknek a Magyar Bíróképző Akadémia adott helyszínt. Sikeresek voltak a rendőrök számára tartott képzések (rendőrtiszti ás tiszthelyettesi szaktanfolyamok) is, amelyek a Bűnmegelőzési Akadémia, valamint az ORFK Oktatási Igazgatóságának szervezésében megyénként valósultak meg. 
A tárca véleménye szerint a Kvtv. -nek a gyermek legjobb érdekeit szem előtt tartó részletszabályainak kidolgozása szükségtelen, ugyanis a gyermekvédelmi közvetítés EMMI-hez tartozó részét nem érintő Kvtv. megfelelő részletességgel szabályozza a közvetítői eljárást, ezért végrehajtási rendelet kiadását nem tartja indokoltnak. Az eljárás létalapját éppen az informális, kötetlen, s ezért a felek igényeihez igazítható módja teremti meg (emiatt választják a felek ezt a vitarendezési módot és nem a bírósági pereskedést). 
Családjogi ügyben gyermek több szempontból is lehet érintett (kivétel a származás megállapítása és a szülői felügyelet megszüntetése iránti eljárásokat, amelyek tekintetében Kvtv. 1. § (3) bekezdése miatt nem folytatható le közvetítés). Az ügyek tárgya általában a kapcsolattartás helye, ideje/rendszeressége és ehhez kapcsolódó vagyonjogi vonzatok (gyermektartásdíj összege), amelyben a szülők – a közvetítő segítségével – megegyezésre törekszenek. E kérdések a házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény (a továbbiakban: Csjt.) hatálya alá esnek, adott esetben explicit említve, hogy e kérdésekben a szülők megegyezhetnek. A Csjt. 1. § (2) bekezdése szerint „mindenkor a kiskorú gyermek érdekére figyelemmel, jogait biztosítva kell eljárni”, ami így a közvetítői eljárásban is feltétel, s az ezzel ellentétes megállapodás (szerződés) jogszabályba ütköző, vagyis semmis (Ptk. 200. §). 
Bár az egyes szankciók kombinált alkalmazása a korszerű büntetőpolitika egyik leginkább támogatandó konstrukciója, arra a kérdésemre, hogy segíthetné-e a mediáció során a kötelező pártfogó felügyelet a közvetítés hatékonyságának az emelését, a miniszter azt válaszolta, hogy véleménye szerint ez a megoldás a közvetítői eljárás egyik legfontosabb alapelvét, az önkéntességet sértené. Az eljárásban kinyilvánított, átélt megbánás, a jóvátételi szándék önkéntessége, a sértett számára nyújtott jóvátétel perfektuálódása válhatna kétségessé. A pártfogó felügyelet elsődlegesen az állami büntetőigény érvényesítése és a speciál-prevenciós célok eredményesebb megvalósulását szolgálja, elsősorban a terhelt reszocializációját hivatott támogatni, de nem hagyhatók figyelmen kívül az ellenőrzési feladatok sem. Ez a jogviszony tehát büntetés-végrehajtási jogviszony, amely hierarchiát feltételez, ezért álláspontom szerint összeegyeztethetetlen a közvetítői eljárás rendszerével. Értelemszerűen a speciál prevenciós célok és a helyreállító, konfliktus feloldó eszközök adott jogintézmény, így a vádemelés elhalasztása körében összeegyeztethetőek, amikor is speciális magatartási szabályok vagy kötelezettségek előírásával e célok egymás mellett is elérhetők, továbbá a közvetítői eljárás végrehajtási szakaszához is kapcsolódhat vádemelés elhalasztása, amikor a pártfogó felügyelő a megállapodás teljesítésének ellenőrzését is végzi. Tájékoztatott, hogy azonban – ha a kérdést fordítva nézzük – megjegyzendő, hogy a Szolgálat igen eredményes gyakorlatot folytat, különösen fiatalkorúak és fiatal felnőttek ügyeiben. Eszerint a pártfogó felügyelet alatt állók bizonyos eseteiben az elrendelő resztoratív programon való részvételre kötelezi a pártfogoltat, vagy a pártfogó felügyelő rendelkezik ekként. Arra is van pozitív példa, hogy a mediációt – mint büntetőjogi következmények nélküli módszert – alkalmazzák a pártfogó felügyelet végrehajtása során. 
A miniszter tájékoztatott arról is, hogy a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012-2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat melléklete tartalmazza a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia végrehajtásának a 2012- 2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervét. Ennek 9. pontja értelmében a nemzeti erőforrás miniszter (emberi erőforrások minisztere) és a közigazgatási és igazságügyi miniszter 2013. január 1-jéig kidolgozza a megelőző pártfogás rendszerét. Az intézkedési terv feladatszabása alapján be kell illeszteni a fiatalkorúak pártfogásának intézményét a gyermekvédelem rendszerébe a gyermekkorú és fiatalkorú szabálysértést, bűncselekményt elkövetők szocializációjának és reszocializációjának elősegítése érdekében.
Arra a kérdésemre, hogy van-e jogalkotói szándék a resztoratív igazságszolgáltatás modelljében alternatív szankcióként megjelenő elterelés büntetőjogi kodifikációjára a miniszter tájékoztatott, hogy a bírói útról való elterelés a vádemelés elhalasztásának 1993. évi bevezetése óta széles körben rendelkezésre áll. Arra is van jogszabályi lehetőség, hogy bizonyos esetekben eredményességét közösségi szankcióval megerősítve fokozza a jogalkalmazó, fiatalkorúak esetében ez mellőzhetetlen is. Az elterelés resztoratív tartalommal való megtöltése is lehetséges, ebben az esetben az ügyész jóvátételi típusú külön magatartási szabály teljesítését írja elő. 
A családi döntéshozó csoportkonferencia egy olyan eszköz, módszer, amely alkalmas lehet arra, hogy akár a vádemelés elhalasztásához kapcsolódóan, akár a próbára bocsátás körében megállapítandó, a fiatalkorú helyes irányú fejlődését és a speciál prevenciós célokat szolgáló külön magatartási szabályok meghatározását megalapozza, támogassa, kiegészítse. Jelenleg az utógondozás körében folynak ilyen jellegű projektek a pártfogó felügyelői szolgálatoknál. Bűnmegelőzési szempontból hatékony eszköz lehet, de bevezetése komolyabb vizsgálatokat igényel. 
A „Tett program az áldozatokért és a tettesekért” projekt resztoratív igazságszolgáltatás területén elért legfontosabb innovációja, amelynek során mind a három megvalósított alprojekt erősíti a resztoratív igazságszolgáltatás elveinek és módszereinek alkalmazását. Válaszában a miniszter kimerítő tájékoztatást nyújtott a „Közérdekű munka büntetés végrehajtásának fejlesztése”, illetve „Az elítéltek többszakaszos, társadalmi és munkaerő-piaci reinterációja és intenzív utóondozási modelljének kialakítása”, valamint a Közösségi Foglalkoztató fejlesztése alprojektek eredményeiről. 
Az utógondozó koordinátorok 2011 februárja óta közel 1300 fogvatartottal kerültek kapcsolatba, akik számára valamivel több, mint 7000 alkalommal nyújtottak különböző segítő szolgáltatást. Különösen értékes eredménynek tartja a minisztérium, hogy 230 fő szerzett képzettséget a program adta lehetőségek kihasználásával. 
2011. január 1. és 2012. június 30. között 42 fiatalkorú és 7 fiatal felnőtt vett részt jóvátételi programban (Miskolci Állatkert és Kultúrpark, Miskolci Vadaspark, Szimbiózis Alapítvány, Állatsegítő Alapítvány számára történt munkavégzés). A programok során erdős területek megtisztítása, növények telepítése, erdőalj tisztítása, kertészeti munkák elvégzése, karbantartás, kaszálás, faültetés, növénytelepítés, kerítéskészítés, kő-zúzalékolás, karácsonyi kulturális műsorban való részvétel valósult meg többek között. 
Újszerű resztoratív elem a Családi Döntéshozó Csoportkonferenciák megtartásának lehetősége. E program a fiatalok biztonságát, jólétét érintő döntések meghozatalát, valamint a gyermekvédelmi, támogató szervek és a család közötti párbeszéd megkönnyítését szolgáló konferencia modell. Várható eredménye, hogy a konfliktusok rendezésével aktivizálja az erőforrásokat, mozgósítja a családi és kisközösségi kapcsolatokat, megkönnyíti az intézmények és a család közötti egyeztetést, bevonja a családot a döntéshozatalba, elősegíti az önálló problémamegoldást. A munkatársak képzése (e program elemben 14 fő) 2012 májusában történt meg, így megvalósult programról a minisztérium beszámolni még nem tudott, az szervezés alatt áll. A minisztériumnak a módszer hatékonyságába vetett bizalmát erősíti, hogy a 2009. évben már lehetőség volt arra, hogy azt a pártfogó felügyelők elsajátítsák és a gyakorlatban sikeresen alkalmazzák.

V. A megállapított tényállás az igazságszolgáltatásban dolgozó szakemberek képzése tárgyában12
1. A közigazgatási és igazságügyi miniszter arra a kérdésemre, hogy szükségesnek tartja-e a közvetítői szakmai képzésről és továbbképzésről szóló 63/2009. (XII. I 7.) IRM rendeletnek az elmúlt évek tapasztalatai alapján történő módosítását, kiegészítését, a miniszter arról tájékozatott, hogy nincs tudomása arról, hogy lenne igény a rendelet módosítására.
Álláspontja szerint az IRM rendelet 3. § (1) bekezdése és 4. § (1) bekezdése alapján a képzés alábbi tartalmi körülírása, illetve annak elsajátítása megfelelő ahhoz, hogy a közvetítő gyermek érintettsége esetén is elláthassa feladatát. 
Elmélet: 
a) konfliktuselméleti alapismeretek és készségek, 
b) tárgyalási alapismeretek és készségek, 
c) közvetítői technikai, módszertani ismeretek és készségek, 
d) folyamatvezetési, dinamikai ismeretek és készségek, 
e) kérdezéstechnikai ismeretek és készségek, 
f) különféle konfliktus-szintekhez illeszkedő közvetítői technikai ismeretek és készségek, 
g) problémás szereplők kezelésével kapcsolatos közvetítői technikai ismeretek és készségek, 
h) pszichológiai ismeretek és készségek, valamint 
i) a közvetítői tevékenységre vonatkozó jogszabályi ismeretek. 
Gyakorlat: 
a) szimulált esetgyakorlat, 
b) mentorált esetgyakorlat, 
c) esetmegbeszélő csoportban való részvétel, 
d) esettanulmány készítése, 
e) módszer-specifikus szupervízió. 
A Minisztérium rendelkezésére álló információk szerint a közvetítői szakmai képzést szervező intézmények jelentős része indít kifejezetten családi, ifjúsági, gyermekközpontú, gyermekvédelmi vagy kamasz mediációs képzést és készségfejlesztő tréninget. A névjegyzékbe bejegyzett közvetítők közel felének szerepel a szakterületei között a családi vitákban történő közvetítés, azon belül is nevesítve p1. a gyermekelhelyezési, kapcsolattartási, gyermekvédelmi ügyeket vagy a szülő-gyermek, iskola-gyermek közötti mediációt. 
A gyermekvédelmi szakemberek továbbképzését továbbá jelentős mértékben elő fogja segíteni az Új Széchenyi Terv keretében várhatóan idén kiírásra kerülő Szociális képzések rendszerének modernizációja című kiemelt projekt.

2. Megkeresésemre az Országos Bírósági Hivatal (továbbiakban OBH) elnöke az alábbiakról tájékoztatott: a jogászképzés területén alapvetően a bíróképzésre van rálátása, mely a mediációt évek óta kiemelt területként kezeli. A Magyar Igazságügyi Akadémia keretei között 2012 októberében a börtön-mediáció témájában tartanak előadást, de korábban is több képzést, többnapos tréninget szerveztek az alternatív vitarendezés témájában, melyek több esetben gyakorlati blokkot is tartalmaztak. 
Az OBH elnöke 2012. június 1.-én jogalkotási javaslattal élt a bírósági közvetítői tevékenység jogi kereteinek megteremtése érdekében. Ennek megfelelően az Országgyűlés elfogadta a 2012. évi CXVII. törvényt, amely 2012. július 23. napjától lehetőséget biztosít arra, hogy bírósági titkárok közvetítőként kerüljenek kijelölésre és a közvetítésről szóló törvényben meghatározott tevékenységet folytassanak. A bírósági közvetítői szolgáltatás – mint díjmentes és helyben, a bíróságon igénybe vehető alternatív vitarendezési forma – az elnök szerint elsősorban a családjog területén hoz majd érezhető változásokat, emellett csökkenti a bíróságok ügyterhét, egyúttal a jogviták hatékonyabb megoldását is jelenti majd. Az ügyviteli és eljárási részletszabályok folyamatos kidolgozás alatt állnak, melyről az elnök asszony további tájékoztatást ígért. Az Akadémián büntetőeljárási konferenciát is rendeztek, melynek egyik témája szintén a mediáció. 
A mediációhoz kapcsolódó módszertani levélre, iránymutatásra vonatkozó kérdésemre adott válasz szerint, annak kidolgozása csak a jövőben várható. Mivel az alternatív vitarendezés hazai fejlesztését az elnök kiemelten fontos kérdésnek tartja, ezért munkacsoportot hozott létre, amely a mediáció polgári és büntető eljárás keretei között történő alkalmazásának lehetőségeit vizsgálja, a munkacsoport vezetője nagy tapasztalattal rendelkező bíró, de annak szociológus, ügyvéd tagjai is vannak. A munkacsoport foglalkozik jogszabály módosítási javaslatokkal, kísérleti programokkal és mediációs ismeretek terjesztésével és a jövőben iránymutatásokat is kidolgoz majd. 
A pártfogó felügyelet és a mediáció kérdése már az OBH gyermekközpontú igazságszolgáltatást kidolgozó szakértői csoportjában is felmerült. Problémaként hangzott el, hogy a pártfogó felügyelet – mint intézkedés, azaz büntetőjogi szankció – nehezen kapcsolható össze az eljárás ítélethozatal előtti szakaszaival. Mindazonáltal nagy szükség lenne arra, hogy a fiatalkorú terheltek esetében szakemberek már az eljárás kezdeti szakaszától nyomon követhessék és segíthessék a terhelt beilleszkedését, segíthessenek a bíróságnak a leghatékonyabb szankció kiválasztásában, illetve a közvetítői eljárás elérésében. A szakértői csoport egy átfogó kodifikációs javaslatot is kidolgoz.
A jelenlegi bírósági statisztikai rendszer sajnálatos módon nem teszi lehetővé az adatok olyan szempont szerinti gyűjtését, hogy mikor került egy büntetőügy eredményes közvetítői tevékenység miatt megszüntetésre és mikor más büntethetőséget megszüntető okból.
3. Az emberi erőforrások minisztere válaszában kifejtette, hogy egyetért megkeresésemben foglalt megállapításommal, mely szerint a családjogi viták, különösen a kapcsolattartás szabályozására és végrehajtására irányuló eljárások fokozottan érintik a gyermeki jogokat, valamint hogy a jogszabályi környezet jelenleg alapjaiban biztosítja ezen eljárásokban a gyermeki és ügyféli jogokat. 
A mediáció minél szélesebb körben való alkalmazása szempontjából döntő kérdés a szakemberek képzése, továbbképzése. A Gyer. a gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltató tevékenységet ellátó állami és nem állami intézmény fenntartójának feladatává teszi a szakemberek képzéséről, továbbképzéséről való gondoskodást [104.§ (1) bek. j) pont]. A továbbképzésről való gondoskodás formáját a személyes gondoskodást végző személyek továbbképzéséről és a szociális szakvizsgáról szóló 9/2000. (VIII. 4.) SZCSM rendelet határozza meg, amelynek 15. §-a alapján a személyes gondoskodást nyújtó intézmény vezetője éves továbbképzési tervet köteles készíteni. Az éves továbbképzési terv tartalmazza mindazokat a továbbképzéseket, amelyekre az adott évben a munkavállalók jelentkezhetnek. A továbbképzési terv kialakítása során elsősorban az intézmény „szakember-szükségletét”, az intézményben nevelkedő ellátottak személyiségállapotát, szükségleteit veszik figyelembe, de igyekeznek szem előtt tartani a szakemberek érdeklődését, szakmai irányultságát is. A továbbképzési tervben meg kell jelölni a továbbképzésre fordítható forrásokat és azok felosztását. A továbbképzések sikeres elvégzése érdekében a továbbképzésen való részvétel idejére munkaidő-kedvezmény és távolléti díj illeti meg a munkavállalót, továbbá a munkáltató viseli a továbbképzés részvételi díját. 
Mediációs és más alternatív konfliktuskezeléssel foglalkozó képzések is bekerülnek a képzési tervekbe. Nagyságrendjüket elsősorban az intézmény által kötelezően ellátandó feladatok köre és az intézmény földrajzi elhelyezkedése határozza meg. A gyermekjóléti szolgáltatást végző gyermekjóléti központoknak az általános szolgáltatási feladatokon túl többek között kapcsolattartási ügyeletet is kell működtetniük. Ezen intézményeknek feladatukból eredően alapvető érdeke, hogy amennyiben az intézmény pénzügyi helyzete azt lehetővé teszi, mediációs vagy más alternatív konfliktuskezeléssel foglalkozó képzést is betervezzenek a továbbképzési tervükbe. 
Ugyanez az érdeke a szakellátási feladatokat ellátó területi gyermekvédelmi szakszolgálatoknak, gyermekotthonoknak, lakásotthonoknak a kapcsolattartás zavartalanságának biztosítása érdekében. Tekintettel arra, hogy az egyes fenntartók állítják össze a továbbképzési tervet, egységes tematikáról, óraszámról és finanszírozásról nem lehet beszámolni. 
Jelenleg előkészítés alatt áll a TÁMOP 5.4.10-12/1 kiemelt projekt a „Szociális képzések rendszerének modernizációja” címmel. A projekt alapvető céljai között szerepel a jelenlegi szociális, gyermekvédelmi képzési, továbbképzési rendszer megújítása, új képzések, továbbképzések fejlesztése, valamint egy szociális, gyermekvédelmi vezetőképző továbbképzési program kidolgozása, a szakemberek képzésének, továbbképzésének biztosítása. E célok annak érdekében kerültek megfogalmazásra, hogy az érintetteket jól felkészített szakemberek és hosszútávon fenntartható szolgáltató-hálózat fogadja, valamint segítse munkaerőpiaci integrációjukat. Ugyanilyen kiemelt cél a szociális és gyermekvédelmi szemlélet, a szakmai felkészítés modernizációja és a szakmai személyiség kiégésének megelőzése is. 
A projekt egyik célkitűzése a személyes gondoskodást végző személyek továbbképzéséről és a szociális szakvizsgáról szóló 9/2000. (VIII. 4.) SZCSM rendelet által szabályozott szociális továbbképzési rendszer megújítása, melytől a továbbképzési programok területenkénti kiegyenlítődése, valamint több – eddig hiánytémának számító – továbbképzési program elindítása várható. E körbe beletartozhatnak a mediációs és más alternatív konfliktuskezeléssel foglalkozó továbbképzések is, amennyiben a továbbképzési jegyzékben minősítéssel rendelkező képzések feltérképezését végző szakemberek arra a következtetésre jutnak, hogy kevés az ilyen irányú továbbképzések száma. 
A tárca emellett hasznosnak és támogatandónak tartja a jogász képzésben is a mediációval, alternatív konfliktuskezeléssel kapcsolatos ismeretek szerepeltetését. A tantervek összeállítása azonban a felsőoktatási intézményi autonómia körébe tartozik, így arra a minisztériumnak közvetlen ráhatása nincs. 
A javítóintézetekben alkalmazott mediációs ás alternatív konfliktuskezelési programokra vonatkozóan a miniszter arról tájékoztatott, hogy a javítóintézetekben folyó nevelés célja a fiatalkorú társadalmi beilleszkedésének elősegítése és a szabadulás utáni bűnismétlés megelőzése minden rendelkezésre álló eszközzel. Az egyéni foglalkozások mellett valamennyi javítóintézetben működnek terápiás csoportfoglalkozások, továbbá a Debreceni Javítóintézet szakvizsgázott drámapedagógus vezetésével drámaműhelyt is működtet. A FICE Nevelőotthonok Nemzetközi Szövetségének Magyarországi Egyesülete, az EMMI Budapesti Javítóintézete és az EMMI Rákospalotai Javítóintézete LÉPÉS-VÁLTÁS című programjával uniós támogatást nyert. A programba bekerült 72 fő javítóintézetben élő fiatal részvételét az intézet pszichológusa, valamint nevelői is támogatták. A Budapesti Javítóintézetből 36 fiú, a Rákospalotai Intézetből 36 lány vesz részt a programban. A projekt célcsoportját - a fiatalkorúakon túl - a Rákospalotai és a Budapesti Javítóintézetekben dolgozó szakemberek nyújtják. Közvetett módon pedig azok a más javítóintézetekben, társintézményekben, társterületen dolgozó szakemberek is a célcsoporthoz tartoznak, akik fiatalkorú bűnelkövetők integrálásában, az úgynevezett harmadlagos bűnmegelőzésben érintettek, illetve a speciális gyermekotthonok munkatársai, akiknek a prekriminális élethelyzetben lévő gyermek- és fiatalkorúak nevelése során, az elsődleges és másodlagos bűnmegelőzés színterein van szükségük az új módszerek megismerésére. A LÉPÉS-VÁLTÁS című program elő kívánja segíteni, hogy a fiatalkorúak minél hatékonyabb támogatást kapjanak ahhoz, hogy a javítóintézeti nevelés letöltése után beilleszkedhessenek a felnőtt társadalomba. 
Ennek érdekében célként fogalmazódtak meg többek között az alábbiak: 
– a javítóintézetek re-integrációs, re-szocializációs eszköztárának növelése úgy, hogy az egyéniesítést támogató módszerek, így az egyéni esetkezelés és csoportmódszerek együttes alkalmazása magasabb színvonalon jelenjen meg az intézmény szakmai programjában; 
– a programba bevont fiatalok munkaorientációs és kulcsképesség-fejlesztő, kortárs-mediációs és élménypedagógiai foglalkozásokon keresztül olyan tapasztalatokra, ismeretekre tegyenek szert, amelyeket eredményesen tudnak használni konfliktus- és problémahelyzetekben, illetve amikor negatív kortárshatásoknak vannak kitéve; 
– a fiataloknak nyíljon lehetőségük megtapasztalni a döntéseik következményeit, az egyes helyzetekben megjelenő érzelmeket és a cselekedeteiket irányító értékeket; 

4. A mediációval, alternatív vitarendezésekkel foglalkozó civil szervezetek tapasztalatai
A szakmai tapasztalatokkal rendelkező civil szervezetek véleménye megismerése céljából tájékoztatást kértem a Kapcsolat Alapítvány, az Országos Mediációs Egyesület, valamint a Család, Gyermek, Ifjúság Kiemelten Közhasznú Egyesület elnökétől, a Partners Hungary ügyvezető igazgatójától. 
a.) A Kapcsolat Alapítvány elnöke kifejtette, hogy 40.000 feletti lélekszámú települések gyermekjóléti központjaiban működő „kapcsolattartási ügyelet” néven működő szolgáltatásokra az Alapítvány által kidolgozott szakmai protokoll nem vonatkozik, az ebből eredő szakmai hibák (képzetlen munkatársak, mediáció mellőzése) következtében lebonyolított kapcsolattartások nem segítik a szülő-gyermek kapcsolatot Az elnök álláspontja szerint azáltal, hogy a mediáció nem kötelező ezeken a kapcsolattartásokon a szülők kezeletlen konfliktusa miatt a gyermek veszélyeztetett helyzete tovább nő. Nehezíti a helyzetet, hogy a gyámhivatalok gyakran nem kezelik partnerként a kapcsolatügyeleteket, és maguk akarják meghatározni azokat a körülményeket, amelyek a képzett kapcsolatügyeleti mediátorok kompetenciájába tartoznának. Ezáltal egyszerű végrehajtó szerepbe kényszerítik azokat a gyermekvédelmi gyakorlattal rendelkező szociális munkásokat, pedagógusokat, pszichológusokat, aki mediátorok is egyben. Így elmaradnak az előkészítő beszélgetések, a gyermek érdekét messzemenően figyelembe vevő, a kapcsolattartás minden apró részleteire kiterjedő szülők közötti megállapodások, a szülő-gyermek kapcsolatépítés szintjeinek a figyelembevétele. Az Alapítvány elnökének pozitív tapasztalata van azokban az esetekben, amikor az intézményvezetők, vagy gyámhivatal vezetők is részt vettek a kapcsolatügyeleti mediátor képzéseken. A képzés után tökéletes partneri kapcsolatok jönnek létre, amelyek megkönnyítetik a kapcsolatügyelet működését az adott településen.
Problémát jelent, hogy a kapcsolatügyeletek működtetésére szánt állami támogatás mértéke független a település nagyságától. Így a kisebb települések vállalkoznak kapcsolatügyelet szervezésére és működtetésére, míg a nagyvárosok sokszor nem hívják le a központi támogatást, mert a többszörösét kellene hozzátenniük, ha kapcsolatügyeletet szeretnének működtetni. További gond, hogy 40.000 lélekszám alatti település nem kap állami támogatást, így a gyermek mindkét szülőhöz való jogának érvényesítése sok településen megoldatlan. 
A kapcsolatügyeleteknek megfelelő, gyermekbarát környezetet kell biztosítaniuk a találkozásokhoz. Ezzel szemben kevés a megfelelő játékokkal felszerelt gyermekjóléti központ, ahol ezek a kapcsolatügyeletek működnek. 
A kapcsolatügyelet szervezésére vállalkozók nem kapnak megfelelő jogi, szervezési segítséget a helyi, vagy az országos hatóságoktól. Kevés az ide vonatkozó információ, amely a különböző hatósági engedélyek, jogi feltételek között eligazítást nyújtana. Sokat segítene, ha lennének olyan pályázati kiírások, amelyek támogatnak kapcsolatügyeletek szervezését, a tárgyi és személyi feltételek kialakítását.
Gondot jelent, hogy az egyházak mereven elzárkóztak a mediációval és a láthatási ügyekkel való foglalkozás elől és nincsenek kapcsolatügyeletet működtető gazdasági társaságok sem. Így a kapcsolatügyeletek nem érik el azokat a családokat, akiknek nagyobb bizalma lenne az egyház által működtetett, vagy a magánpraxisban található kapcsolatügyeletekhez.
Az elnök hiányolja, hogy az 1990 óta működő kapcsolatügyeleti mediációt szolgáltatást nem nevesíti az Új Polgári Törvénykönyv tervezete, ugyanakkor a kötelező mediáció bevezetése miatt bizakodva várja a Ptk. módosítását. A kötelező mediáció bevezetésétől a közvetítési ügyek számának megemelkedését, a gyermekvédelmi ügyek békésebb rendezését várja. Tapasztalatai szerint jelenleg még nagyon kevesen fordulnak mediátorhoz. Akiknek van pénzük, inkább ügyvédet fogadnak, akiknek nincs, azok nem tudják megfizetni a mediátorok ügyvédinél kisebb óradíját sem. A békés konfliktusmegoldást támogatása érdekében „nép mediátora” intézményének bevezetését javasolja.
Az elnök fontosnak tartaná a gyermekvédelmi szakértői listára való felkerülés egyik feltételét, a gyermekvédelmi szakvizsga eltörlését. Ebben az esetben több száz, talán ezer gyermekvédelmi mediátor tudna bejelentkezni. Az ország minden gyermekjóléti szolgálatánál vannak képzett családi mediátorok, de csak azok kerülhetnek fel a konfliktuskezeléssel, mediációval foglalkozó gyermekvédelmi szakértők listájára, akik a gyermekvédelmi szakvizsgát letették.
Az elnök véleménye szerint meg kellene vizsgálni azt is, hogy ki és mennyi gyakorlat után indított mediátorképzést. Álláspontja szerint meg kellene szüntetni azt a gyakorlatot, hogy gyermekvédelmi tapasztalat nélkül vállaljon valaki gyermekeket érintő családi konfliktusokban közvetítést.
b.) Az Országos Mediációs Egyesület elnökének véleménye szerint a családi konfliktusok (párkapcsolat, válás, gyermekelhelyezés stb.) terültén a mediáció akkor lehetne sikeresebb, ha az állam a családi viták esetében komolyan venné (nemcsak szavakban) feladatát és a konfliktusok kezelésében segítséget nyújtana a válsághelyzetben lévő családoknak. Javasolta egy olyan állami finanszírozású konfliktuskezelő szolgálat létrehozását, amelynek igénybevétele a vitában álló feleknek költségmentes. (Hazánkban már 16 éve működik ilyen, a Munkaügyi Közvetítői és Döntőbírói Szolgálat). 
„Az egyik gond, amit most gyámhivatalnokként tapasztalok az, hogy a szülők nem ismerik, nem preferálják, felesleges időhúzásnak tartják a gyermekvédelmi mediációt, így hiába írja elő a Gyer., ez tényleg csak elvi lehetőség marad, a gyakorlatban nem kerül rá sor.” Problémának látják továbbá, hogy míg a gyámhivatali eljárások költségeit az állam viseli, a gyermekvédelmi közvetítői eljárás önköltséges. Ezzel szemben a büntetőjogi mediáció is költségmentes. Javasolták, hogy jogszabályi szinten kellene egyfajta első lépcsőként beiktatni a gyermekvédelmi mediációt, a gyermekvédelmi mediátor, megszólítja a feleket, ha sikeres a mediáció, akkor a megállapodást határozatba foglalhatja a gyámhivatal (jogszabály szerint ez így működik most), ha nincs megállapodás, akkor visszakerül az ügy a gyámhivatalhoz. 
Tapasztalataik szerint a fiatalkorú elkövetők esetében az ügyészségek ritkán élnek a mediáció lehetőségével, annak ellenére, hogy a prevenció, a bűnmegelőzés, az elkövetők reintegrációja állandó téma a büntetőpolitikában. 
Problémának látják, hogy azokban az esetekben, ahol már „látta” ügyvéd a családi konfliktust, a két fél a kapcsolattartást leginkább egymás elleni fegyverként használta, ennek okát elsősorban abban látják, hogy az ügyvédek „meg akarnak dolgozni a pénzükért”, az ügyfelük győztes pozícióba juttatása jelenti. Több esetben sikerült a rosszul induló, konfliktusos válási folyamatot békéssé tenni a mediáció során, de ez nem egyszerű feladat, ha a felek már harcban állnak. A teljes egészében mediátori közreműködéssel zajló válások esetében az első pillanattól kezdve a gyermekek vannak a folyamat fókuszában, minden lépés, az egyezség minden eleme figyelembe veszi a gyermekek érdekeit. Tapasztalataik szerint a mediáció során kialakul egy olyan bizalmi viszony, ami lehetővé teszi, hogy az elvált felek utógondozása során a később felmerülő problémákra is találjunk megoldást. 
c.) A Partners Hungary Alapítvány 1994-es megalakulása óta foglalkozik mediációval, azóta tekinti küldetésének az alternatív konfliktuskezelési technikák és a mediáció megismertetését és elterjesztését. Mediációval kapcsolatos tapasztalataikat alapvetően két forrásból szerzik, egyrészt 1996 óta részt vesznek a mediátorok, illetve a mediáció iránt érdeklődő szakemberek képzésében (az alapítvány képezte többek között a büntető ügyekben alkalmazható közvetítői eljárás pártfogó mediátorait is), illetve mediációs szolgáltatás nyújt, mely minden érdeklődő számára elérhető.
A mediáció iránt a kezdetektől fogva a legnagyobb érdeklődést a szociális és gyermekvédelmi szakemberek mutatták, munkájuk során nagyon jól tudják használni a módszert a felmerülő konfliktushelyzetek megoldásában.
Az Alapítvány mediációs programjának keretében több mint 1500 szociális szakember vett részt mediációs tréningjeiken, bizonyos helyeken a szolgáltatás kialakításában, biztosításában is együttműködtek a szociális intézmények, gyermekjóléti szolgáltatások szakembereivel.
Tapasztalataik szerint a mediáció elengedhetetlenül szükséges, nagyon hatékony módszer a gyermekeket érintő konfliktusok kezelésében, megoldásában, hiszen a gyermekeket is érintő családi konfliktus során elengedhetetlen a szülők együttműködése a probléma kezelése során, legyen szó akár családokról, vagy elvált családokról. Tapasztalataik szerint mediáció nélkül ez az együttműködés nagyon nehezen alakítható ki. Elvált, konfliktusban lévő szülők esetén együttműködési hajlandóság nélkül a bírósági végzés betartása, és így a gyermekláthatás lebonyolítása az állandó játszmák területe, ahol az érintettek egymás helyzetét igyekeznek nehezíteni, aminek a legnagyobb kárvallottja(i) minden esetben a gyermek(ek). Ezen a helyzeten tud a tapasztalatok szerint a mediáció hatékonyan változtatni. A sikeres megállapodáshoz a szülők önkéntessége nagyon fontos elem, azonban a nemzetközi tapasztalatok is azt mutatják, hogy a gyakran a törvények, a bíróságok által kötelezően előírt mediáció során is születnek megállapodások. Ezekben az esetekben is önkéntes a megállapodás. A kötelező mediáció esetén alacsonyabb a megállapodások aránya, (a nemzetközi statisztikák szerint 50% körüli), ami még szintén elég magas szám ahhoz, hogy érdemes legyen megfontolni ezt a lehetőséget is. Kötelező mediációhoz viszont elengedhetetlenül szükséges a megfelelő intézményrendszer, a jól képzett szakemberek, mediátorok biztosítása. E nélkül a kötelező mediáció éppen az ellenkező hatást éri el, és csak újabb terhet ró mind az intézményekre mind pedig a konfliktus érintettjeire.
A gyermekek idejük jelentős részét iskolában töltik, és ott is konfliktusokba kerülnek, konfliktusok érintik őket. Az Alapítvány több kísérleti programot bonyolított le, melyben a mediációt használt a különböző iskolai konfliktusok megoldására. 
A büntető ügyekben alkalmazható közvetítői eljárás tapasztalatai is jól mutatják, hogy a mediáció hatékonyan használható fiatalkorúak által elkövetett bűncselekmények esetén is. Manapság, amikor a büntethetőség korhatárának leszállítása folyamatosan napirenden van, az Alapítvány elengedhetetlennek tartja, hogy a jogalkotók figyelme kiterjedjen arra is, hogy amikor gyermekek bűncselekmények elkövetőjeként jelennek meg az igazságszolgáltatásban, a mediációt minden esetben alkalmazzák a törvény adta keretek között.
A tapasztalatok azt mutatják, hogy a gyermekeket érintő, jellemzően családon belül előforduló bántalmazások esetében is nagyon fontos szerepe lehet a mediációnak. Ilyen esetekben véleményük szerint a mediáció nem helyettesítheti az egyéb felelősségre vonást és büntetést, azonban a helyzet megértéséhez, feldolgozásához, az elkövető felelősségvállalásához, a további bántalmazás megelőzéséhez fontos segítséget nyújthat. Nagyon körültekintően kell ilyen esetekben eljárni, biztosítani kell a gyermek maximális védelmét (a gyermeknek ilyen esetekben nem kell részt vennie a folyamatban). 
d.) A mediátori képzéseket is szervező CSAGYI elnöke szerint, a kapcsolattartás szabályozása nem vizsgálható a válás és gyermekelhelyezés szabályozásának kérdései nélkül. Minden szempontból szükséges és hatékony lenne a mediáció válást megelőző ajánlása, illetve erőteljes szorgalmazása, és a válás során is a megegyezés nem formális, bírósági úton kívüli lehetőségeinek megerősítése. Ennek alapvető feltétele, hogy az érintettek és a széles közvélemény ismerje a közvetítés, mediáció lehetőségét, előnyeit, ismerje fel, hogy pozíciójából fakadóan érthető okoknál fogva „az ügyvéd adott esetben nem a megegyezésben, a nyertes-nyertes (vesztesmentes) megoldásban érdekelt”. A laikus közvélemény mellett a gyermekekkel foglalkozó szakemberek jó minőségű képzésére is nagy szükség lenne, integrált, közös felkészítésük során annak bemutatására kellene törekedni, hogy az alternatív vitarendezés nem gyengíti a pozícióikat, hanem hatékonnyá, eredményessé, gyorsabbá és olcsóbbá teszi a munkájukat. A mediációs eljárás nagyon esetleges ma a láthatások szabályozása esetében, mert a gyámhatóság gyakran nem tudja/akarja azt ajánlani, mivel nem ismer mediátort illetve nem áll ingyenes eljárás, s nem kötelezheti a feleket az igénybevételre. A felek nem értik, miért lenne ez jó, mert a kapcsolat rendezetlen, győzni akarnak, bebizonyítani az „igazukat”.
A pénzbüntetés nem érdemi segítség a láthatás megvalósításához, hiszen ez nem segít megérteni, hogy a lezáratlan felnőtt kapcsolat, sérelem okozza a láthatási problémákat, illetve a megfelelő szakmai segítség hiánya a szülők, gyerekek részére. 
A klasszikus mediáció csak akkor alkalmazható, ha egyenrangú felekről van szó, akik érdekeik mentén képesek megfelelő megállapodást kötni, ha bántalmazás, az erőviszonyok egyenlőtlensége, kiszolgáltatottság merül fel, akkor tettes-áldozat mediáció, vagy családi csoportkonferencia a megoldás, amely technikák védik a gyengébb felet, segítenek a gyermeknek és láthatóvá, feloldhatóvá teszik az ellentmondásokat. Számos nemzetközi kutatás, ajánlás támasztja ezt alá, és vannak sikeres magyarországi esetkezelések is.
Szabályozni kellene a mediációs szolgáltatásokat, a képzés mellett a szupervízió, az egyáltalán elérhető szolgáltatások értékelése elengedhetetlen. A jelenleg működő kapcsolatügyeletek sajnos gyakran jelentős felkészületlenségről és a mediáció teljes félreértéséről tanúskodnak. Tisztázatlan és rendezetlen a finanszírozás kérdése. A nemzetközi gyakorlatban a mediátort vagy a felek fizetik, és olyan alapítványi, gyámhivatali, bírósági forrás áll rendelkezésre, ami a rászorulókat is megfelelő szolgáltatáshoz juttatja. Az utánkövetés és eredményesség mérése, klienselégedettségi vizsgálatok pedig segítik a jogalkalmazót abban, hogy a mediátorok, facilitátorok munkájának színvonalát is mérhetővé tegye. 
A családi mediáció kötelezővé tétele sok vitát vált ki, vannak országok, ahol ez jogszabályi előírás, ennek nyilvánvaló előfeltétele, hogy kellő ismeret, tájékoztatás és elérhetőség legyen biztosítva, és a felek értsék és érezzék a megállapodás jelentőségét, és ennek hosszútávú alkalmazhatóságát, szemben a bíróság által eldöntött, de nem betartott kérdésekkel. 
A helyreállító igazságszolgáltatás keretében végzett büntetőjogi mediáció a szakmai érvek ellenére a 2006-os szabályozás értelmében a pártfogókhoz került (Igazságügyi Hivatal), és a lehetőségek mind az elkövetett bűncselekmények, mind pedig a mediációs technikák vonatkozásában nagyon korlátosak, a nemzetközi gyakorlatot figyelembe véve. Az osztrák gyakorlatban pl. a bűncselekmények több mint fele helyreállító tettes-áldozat mediáció keretében rendeződik, és nagyon jók az eredmények. A magyarországi adatok szerint a legalacsonyabb éppen a fiatalkorúak esetében volt ennek a lehetőségnek a kihasználtsága. Ez egyértelműen arra vezethető vissza, hogy a keretszabályozás bevezetésekor sem az ügyészek, sem a bírók nem részesültek képzésben, megfelelő szakmai tájékoztatásban, a jogalkotó maga sem ösztönözte a technika használatát, az OBH elődjeként működő OIT nem adott ki módszertani levelet sem, nem készült a magyar alapképzés számára szabályozás, tananyag, esetlegesen került be a téma és többnyire csak a továbbképzésekbe. Ennek tudható be, hogy ismertsége, elfogadottsága ma is nagyon csekély és főképp értetlenség, elutasítás érzékelhető.
A gyermek- és fiatalkorú elkövetők esetében szinte kizárólagosan alkalmazhatóvá lehetne tenni e technikák alkalmazását, amihez jól képzett szakemberekre és megfelelő utánkövetésre is szükség van, hogy a kételkedők meggyőzhetők legyenek, és a szükséges korrekciók végrehajthatók. Az ENSZ Gyermekjogi Bizottsága, az Európa Tanács és más nemzetközi szervezetek kiemelten támogatják az elterelés, alternatív vitarendezés alkalmazását a punitív, represszív megközelítések helyett.  
A közvélemény tájékoztatásának elmaradása, a jó színvonalú felhasználóbarát elkövető- és áldozat tájékoztatók, a civil szervezetek és szakértők bevonásának hiánya minimalizálta a meglévő lehetőségek kihasználását is. 
A resztoratív technikák használatának kiemelt jelentősége lenne az iskolákban, drasztikusan csökkenhetne az iskolai erőszak, a gyerekek kizárása, eltanácsolása; nem lenne szükség iskolarendőrségre és más az erőszakot tovább erősíthető technikák alkalmazására, egyben a pedagógusoknak is eszközt teremtene a kortárs és felnőttek által vezetett vitarendezés bevezetése, széleskörű alkalmazása.  Ha az iskolai mediáció, konferencia modellek használata elterjedne és általánossá válna, akkor „belenőnének” a gyerekek s fiatalok az erőszakmentes kommunikációs technikák ismeretébe és használatába, ami alapvetően megváltoztatná a konfliktus kezelést, segítene más, távolinak tűnő területek, így pl. a családon belüli erőszak kezelésében is. A jelenlegi helyzetben nincs érdekeltsége és motivációja a legtöbb pedagógusnak, iskolavezetőnek e modellek alkalmazására, nem jutalmazza senki a sikeres, de a kirekesztésnél, elutasításnál fáradtságosabb megoldások alkalmazását. 
A konferenciamodellek – családi csoport konferencia – a gyermekvédelem és családi konfliktusok, krízisek esetén, így a családon belüli erőszak kezelésére és megoldására alkalmas, olcsó, hatékony és rendkívül eredményes módszerek, nemcsak közvetlen, hanem közvetett hatásait tekintve is. A jelenlegi szabályozás nem ismeri ezt az intézményt, noha a hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról szóló 2009. évi LXXII. törvényben említésre kerül a családvédelmi koordináció. A távoltartás esetén kiemelkedő a jelentősége, mert abban az időben, amikor az elkövető nem mehet az áldozat közelébe, megszervezhető lenne konferencia, segítve az elkövetőt és áldozatot is abban, hogy értsék mi történt, milyen segítséget kaphatnak, igénybe tudják venni családtagjaik, barátaik támogatását. Ez nem csak biztonságos, eredményes, hanem jóval gyorsabb és olcsóbb beavatkozást tesz lehetővé, a szűkös szolgáltatásokat sokkal jobban lehet célozni. Egyben segíti a felek – és a többi résztvevő képességét a problémák feltárására, megvitatására, megoldások közös megtalálására, az erőforrásaik mobilizálására, a szakemberek és szolgáltatók célirányos és hatékony igénybevételére. Feltétlenül meg kellene próbálni ennek jogszabályba foglalását, támogatását, képzését, finanszírozását, mert a nemzetközi és hazai tapasztalatok szerint a családi konfliktusok nagy része nem kezelhető hatékonyan, ha a felek nem vonhatók be aktívan. 
A szakellátásában élő gyerekek bekerülését és kikerülését megelőzően, az elhelyezés eldöntésére ugyancsak jól alkalmazható a családi csoport konferencia, segíti a biztonságos és jó döntést, megerősíti a gyereket, és a családot, ők is aktív résztvevők, nem elszenvedői a döntéseknek. 
Kiemelt jelentősége van az erőszakmentes, megállapodáson, kölcsönös elégedettségen alapuló, nyertes-nyertes megállapodások, vitarendezés, büntető-igazságszolgáltatás támogatásának és erősítésének, ezzel is segítve az emberek közötti növekvő feszültség, harag, indulat és sértettség, elégedetlenség, életminőséget javító megoldások felé terelését. A gyerekek számára kiemelkedő jelentőségű az a minta, modell alkotás, hogy a felnőttek miképpen kezelik a konfliktusaikat, veszteségeiket, nehézségeket, ebben ezek a módszerek adnak optimális lehetőséget.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének 1) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Az Ajbt. az 1. § (2) bekezdés a) pontja fogalmazza meg a gyermekek jogainak fokozott védelmét, amelyre teljes mandátumom idején kiemelt figyelmet fordítottam. Mindezek alapján tehát megállapítható a megkeresett szervekre kiterjedő vizsgálati hatásköröm.

II. Az érintett alapjogok tekintetében
I. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.13
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. 
II. A gyermek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdése deklarálja. A gyermeket főszabályként minden olyan alapvető jog megillet, mint bármely más embert, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. Erre tekintettel kifejezetten a gyermekek jogaként rögzíti a törvény a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Ennek megfelelően a gyermek szülei, családja, az állam és a társadalom valamennyi tagja is köteles a gyermek jogait tiszteletben tartani, és a társadalom fennmaradásának zálogaként biztosítani számára a megfelelő fejlődéséhez szükséges feltételeket. A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga az állam kötelességét alapozza meg a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére.14 A gyermek, mint az alapjogok alanya oldalán az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. 
Ezt az alaptételt megtaláljuk az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezményének Preambulumában is, amely rögzíti, hogy a gyermeknek, figyelemmel fizikai és szellemi érettségének hiányára, különös védelemre és gondozásra van szüksége, nevezetesen megfelelő jogi védelemre, születése előtt és születése után egyaránt.

III. Az ügy érdemében
1. A hatályos jog ugyan törekszik a felek közötti megegyezés fontosságát elismerni, de ennek felhatalmazási és eljárási kérdései jobbára nincsenek kimunkálva. Számos törvény az egyezség, a megegyezés valamilyen formáját ismeri, sőt vannak esetek – így kiváltképpen a munkajog és a fogyasztóvédelem, - ahol a jogalkotó eljutott a részletek kidolgozásáig is, a gyakorlatban az egyezségteremtés lehetősége nem él annyira, amennyire szükség lenne rá. A felek (és a szélesebb közvélemény) nem ismerik kellően vagy egyáltalán a mediáció intézményét és alapvetően bizalmatlanok, éppen a megfelelő közvetítő hiányában, akinek szerepet kétségtelenül alapvetően erősítheti az eljárási keretek tisztázása, esetleg a mediáció lehetőségének – indokolt esetben – jogi követelmény rangjára emelése.15
„A szemléletváltás eléréséhez, mely növeli a mediáció alkalmazásának arányát és területeit, céltudatos állami szerepvállalás szükséges. (…) szükségesnek látszik a célzott, bírói hatalmi ágat kooperálva mentesítő, bizonyos esetcsoportok vonatkozásában kötelezővé tett permegelőző vagy permegszüntető hatású mediációt előíró tervszerű jogalkotói akarat, melynek nyomai – jogszabály-módosítások formájában – elszórtan már jelenleg is megmutatkoznak.”16
A Gyer. vonatkozó rendelkezése szerint a gyámhivatalnak, illetve a bíróságnak a kapcsolattartást elsősorban egyezség létrehozásával – tárgyalás megtartásával – kell rendeznie. Az egyezség létrehozása során törekedni kell a felek és a korlátozottan cselekvőképes gyermek közötti megegyezésre.17
Ha a felek a kapcsolattartás módjában vagy idejében nem tudnak egyezségre jutni, a gyámhivatal felhívja figyelmüket a gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételének a lehetőségére. A közvetítői eljárásra a felek együttes kérelmére vagy a gyámhivatal kezdeményezésére a felek beleegyezésével kerülhet sor.18 Egyezség hiányában a kapcsolattartásról – a gyermek legjobb érdekét figyelembe véve – a gyámhivatal dönt.
Ha a jogerős határozatban foglaltakat a kapcsolattartásra jogosult, vagy kötelezett nem tartja be a végrehajtásról – kérelemre – a gyámhivatal gondoskodik. A végrehajtási szakaszban is a szülő meggyőzése a cél. A határozott, de emberségesen megválasztott végrehajtási mód segíti elő ezeknek a jogi szempontból egyszerű, de emberi oldalról tekintve nehéz ügyek megoldását.19
Ha kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett végrehajtást elrendelő végzésben foglalt kötelezettségének nem tesz eleget – a meghatározott cselekmény végrehajtása esetén igénybe vehető eszközökön túl – a gyámhivatal a gyermekjóléti központ kapcsolatügyeletének, illetve a gyermekjóléti szolgálatnak a közreműködését vagy a védelembe vétel elrendelését kezdeményezheti. Erre akkor van lehetőség, ha a kapcsolattartás gyakorlása konfliktusokkal jár, folyamatosan akadályokba ütközik, illetve a felek között kommunikációs zavarok állnak fenn. A gyámhivatal kezdeményezheti továbbá a gyermekvédelmi közvetítői eljárás igénybevételét.20
Ha a kapcsolattartás szabályozására irányuló eljárás alatt vagy a végrehajtási eljárás során a felek bejelentik a gyermekvédelmi közvetítői eljárás igénybevételére vonatkozó szándékukat, a gyámhivatal tájékoztatást ad számukra a közvetítői eljárás helyéről, menetéről, és egyidejűleg elrendeli az előtte folyamatban lévő eljárás négy hónapra való felfüggesztését. Ha a közvetítői eljárás 4 hónap alatt nem vezet eredményre, erről a közvetítő tájékoztatja a gyámhivatalt. Ilyen esetben a gyámhivatal az eljárást hivatalból folytatja.
Amennyiben a közvetítői eljárás valamelyik fél együttműködésének hiánya miatt nem vezet eredményre, a másik fél kérelmére a gyámhivatal az eljárást 4 hónapon belül is folytatja.21
Az érdemi döntés meghozatalára a kapcsolattartás szabályozása, illetve végrehajtása tárgyában indult eljárásokban egyaránt 30 nap az irányadó ügyintézési határidő. Az eljáró hatóság vezetője az ügyintézési határidőt annak letelte előtt kivételesen indokolt esetben egy alkalommal, legfeljebb harminc a nappal meghosszabbíthatja. A végzésben a határidő-hosszabbítás indokait kifejezetten meg kell jelölni. Az ügyintézési határidőbe az eljárás felfüggesztésének időtartama nem számít be.22
Az idézett jogszabályi rendelkezések alapján a gyámhivatalnak a kapcsolattartás szabályozás és végrehajtása tárgyában indult eljárás során, a Ket.-ben meghatározott határidőn belül jogvitát kell eldöntenie, illetve – ha az a gyermek legfőbb érdekének megfelel – a kapcsolattartásra jogosult és kötelezett közötti egyezséget kell jóváhagynia. Az eljárás felfüggesztésére csak a gyermekvédelmi közvetítői eljárás igénybevételekor van lehetőség és a 30 napos ügyintézési határidő meghosszabbítása is csak egy alkalommal lehetséges. A felek között elmérgesedett viszony, a közöttük fennálló kibékíthetetlen ellentét jogi eszközökkel többnyire nem oldhatók fel, ezért az eljárások rendkívül hosszú ideig elhúzódhatnak
A Gyer 30/A. § (1) bekezdése szerint ha a szülők, illetve a jogszabályban meghatározott más kapcsolattartásra jogosultak a kapcsolattartás módjában vagy idejében nem tudnak egyezségre jutni, a gyámhivatal felhívja a feleket a gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételének a lehetőségére. Közvetítői eljárás a végrehajtási eljárás során is igénybe vehető. A közvetítői eljárásra a felek együttes kérelmére vagy a gyámhivatal kezdeményezésére a felek beleegyezésével kerülhet sor. 
Jelenleg a közvetítői eljárásra vonatkozó tájékoztató felhívás kérdésében nincs egységes gyakorlat. A jogszabály szerint a gyámhivatalnak – egyezségkötés kivételével – a kapcsolattartás szabályozása, újraszabályozása tárgyában indult eljárásokban nem lehetősége, hanem kötelezettsége a mediációs eljárás lehetőségének igénybevételére vonatkozó figyelemfelhívás. Álláspontom szerint azokban az esetekben, amikor az eljárás megindulásakor nem egyértelmű a felek egyezségkötési szándéka, a kapcsolattartás végrehajtás tárgyában folytatott eljárásokban pedig mindig indokolt a közvetítői eljárásról való tájékoztatás megadása. 
Megállapítom, hogy a figyelemfelhívás elmaradása visszásságot okoz az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdésében rögzített, a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben.
2. Három megye gyámhivatali munkatársai nem ismernek és nem alkalmaznak a mediáción kívül más alternatív konfliktuskezelési módszereket. A fővárosban és további három megyében a munkatársak ismernek alternatív konfliktuskezelési módszereket, de azokat nem alkalmazzák. Az adatszolgáltatók többsége az alternatív konfliktuskezelő módszerek közül az esetmegbeszélést, esetkonferenciát említette. Vannak olyan hatóságok, amelyek az ismert módszereket maguk, vagy a gyermekjóléti szolgálat bevonásával, alkalmazzák. Többségük a segítő szervekhez irányítja az ügyfeleket.
A városi gyámhivatalok munkatársai – fővárosban dolgozók kivételével – a mediáció és más alternatív konfliktuskezelési módszerek terén jellemezően nem részesülnek képzésben, de a (lehetőség szerint ingyenes) képzésre jelentős számban igény tartanak.
Többen jelezték a képzés szükségességét, amelynek szervezett hiányát, önképzéssel, szakkönyvek olvasásával, alaptanulmányaikban elsajátítottakkal, valamint a szakmai megbeszélések, esetkonferenciák alkalmával szerzett ismereteik bővítésével igyekeznek autodidakta módon pótolni.
Az ENSZ Gyermekjogi Egyezményének egyik meghatározó alapelve a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembe vétele (best interest of the child). A gyermek legfőbb érdekének értelmezése vagy az elv használata nem ütközhet egyetlen más, az Egyezmény egyes cikkeiben biztosított joggal sem. A 3. cikk 1. bekezdése hangsúlyozza, hogy a kormányok, illetve a köz- és a magánszervezetek kötelesek megismerni intézkedéseik gyermekekre gyakorolt hatását annak érdekében, hogy a gyermek legfőbb érdeke elsődleges szempont maradjon Ugyanezen cikk 3. bekezdésében a részes államok kötelezettséget vállaltak a gyermekkel foglakozó és védelmükre hivatott hivatalokban foglalkoztatottak szakértelmének biztosítására.
A képzés vonatkozásában fontos megjegyezni, hogy jelenleg a jogász egyetemi alapképzésben a mediáció nem jelenik meg. Bár az ügyvédeknek a rá vonatkozó szabályok alapján alapvetően az ügyfeleik részére tájékoztatási kötelezettségük van a jogszabályokról, ahogy azt a már idézett tanulmány, valamint a megyei gyámhivataloktól kapott válaszok is tükrözik, a gyakorlatban ez aggályokat vet fel; hiszen egészen addig, amíg a közvetítés nem kötelezően igénybe veendő eljárás, az ügyvédek egy más szakma, más szakember ajánlásában nem érdekeltek, sem anyagi sem szakmai szempontból, sőt konkurenciát látnak benne.23
Amennyiben az ügyvédek közvetítői ismeretekkel is rendelkeznének, maguk alkalmazhatnák a megfelelő technikákat a felek közötti konfliktusok rendezésére. „Külföldi tapasztalatok szerint azokban a mediációs eljárásokban, ahol az ügyvédek aktívan közreműködnek, a mediációs eljárások magasabb százalékában születik megegyezés.” A jó mediáció tehát a bírók, mediátorok, ügyvédek közös munkája. 
Javasolható lenne, hogy a mediátorképzés egyes elemei az állami oktatásban az egyetemi alap- és posztgraduális képzéseken is szerepeljenek. A bíró-, ügyvédképzés és általában a jogászképzés keretében is ez elengedhetetlen ahhoz, hogy a jogi- és vitakultúra fejlődjön.24
A humánus, gyermek legjobb/ mindenek felett álló érdekét szem előtt tartó eljárás kétségkívül megkívánja, hogy az ügyintézők ismerjék az alternatív konfliktus kezelési módszereket és azokat – a hatósági eljárással összeegyezethető módon – alkalmazzák. A gyámhivatali ügyintéző azonban nem veheti át a segítő szakember szerepét. Erre tekintettel elengedhetetlennek tartom a jogalkalmazói és a segítő tevékenység elhatárolása mellett mindkét szakma számára megteremteni a megfelelő képzés lehetőségét.
Jogszabály szerint a kapcsolattartás szabályozása, újraszabályozása tárgyában indult eljárásokban a gyámhivatal kötelezettsége a mediációs eljárás lehetőségének igénybevételére vonatkozó figyelemfelhívás. Álláspontom szerint a mediációs és/vagy más alternatív konfliktuskezelési módszerekről a gyámhivatali ügyintéző csak akkor tud teljes körű információt, tájékoztatást adni az ügyfeleknek, ha kellő mélységben ismeri ezen módszerek előnyeit, korlátait. A felek számára többnyire ismeretlen módszer ajánlása akkor járhat eredménnyel, ha az hiteles és minden kérdésre, részletre szükség szerint kiterjed. Ez csak akkor valósulhat meg, ha a gyámhivataloknál olyan ügyintézők foglakoznak kapcsolattartási ügyekkel, akik mediációs alapképzésen, tréningen vettek részt.25 A hiányos tájékoztatás is okozhatja, hogy a szülők a békés, megegyezésre törekvő, egyértelműen a gyermek legjobb érdekét szolgáló konfliktuskezelési módszerek igénybevétele helyett a hatóság kötelező erejű döntésétől várják a megoldást.
Mindebből következően az igénybe vehető konfliktuskezelési módszerekről való – az ügyintézők ismereteinek hiányára is visszavezethető – tájékoztatás elmaradása állandósítja a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság bekövetkezésének közvetlen veszélyét.
3. A hazai szabályozás és a nemzetközi dokumentumok egyaránt a gyermeki jogként deklarálják a gyermek különélő szülőjével való kapcsolattartását. A különélő szülőnek nem csupán joga, hanem kötelezettsége is a kapcsolattartás. Vizsgálati tapasztalataim szerint mind a kapcsolattartás szabályozása, mind annak végrehajtása tárgyában indult – olykor éveken át húzódó hatósági – eljárások a gyermeket súlyosan megterhelik. A gyermek a szülei közötti konfliktusokat sokszor szakember segítségével sem tudja feldolgozni, olykor életre szóló pszichés sérüléseket szenved. Fennáll a veszélye annak is, hogy egyik, vagy mindkét szülőjétől elidegenedik.
A hazai és a külföldi szakirodalmi adatok azt bizonyítják, hogy a felek által közösen megfogalmazott egyezségeket nagyobb számban tartják be az érintettek, mint a bírói, gyámhivatali döntéseket.26 Az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának a családi közvetítésről szóló több mint tíz éves (R) 98 1. számú ajánlásának megfelelően az új Ptk. tartalmazza, hogy a bíróság indokolt esetben kötelezheti a szülőket, hogy a szülői felügyelet megfelelő gyakorlása és az ehhez szükséges együttműködésük biztosítása érdekében – ideértve a különélő szülő és a gyermek közötti kapcsolattartást – közvetítői eljárást vegyenek igénybe. Továbbá rendelkezik arról is, hogy a gyámhatóság kérelemre vagy a gyermek érdekében hivatalból, a szülői felügyeletet gyakorló szülő és a gyermekétől különélő szülő közötti megfelelő együttműködés kialakítása, a különélő szülő jogainak biztosítása – ideértve a különélő szülő és a gyermek közötti kapcsolattartást – érdekében a szülők számára közvetítői eljárás igénybevételét rendelheti el.27
Mindezekre tekintettel az új Polgári Törvénykönyv azon javaslatát miszerint a kapcsolattartási ügyekben a bíróság és a gyámhatóság a szülőket kötelezheti a közvetítői eljárás igénybevételére, támogatom.
A Kvtv. gyermek legjobb érdekeit szem előtt tartó részletszabályainak kidolgozása, illetve a közvetítői eljárás végrehajtási rendelet kiadása véleményem szerint indokolt, hiánya visszásságot okoz a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával, valamint a jogállamiság elvével összefüggésben.
4. Az a települési önkormányzat, fővárosban a kerületi önkormányzat, amelynek területén negyvenezernél több állandó lakos él, a megyei jogú város pedig lakosságszámától függetlenül köteles gyermekjóléti központot működtetni. A gyermekjóléti központ speciális szolgáltatásai közé tartozik a kapcsolattartási ügyelet. A kapcsolattartási ügyelet célja a gyermek és a kapcsolattartásra jogosult szülő vagy más kapcsolattartásra jogosult személy számára a találkozásra, együttlétre alkalmas semleges hely biztosítása mellett konfliktuskezelő, segítő szolgáltatás nyújtása, vagy az érintettek kérésére, illetőleg a gyámhivatal kezdeményezésére gyermekvédelmi közvetítői eljárás biztosítása. A kapcsolattartási ügyelet ezen túlmenően önálló szakmai módszertani programmal rendelkező kapcsolatügyeleti szolgáltatást is nyújt.
A kapcsolatügyeleti szolgáltatás a Gyvt. 40. § (4) bekezdése értelmében 2011. december 31-éig térítésmentesen volt igénybe vehető. A Gyvt. hivatkozott rendelkezése 2012. január 1-jétől hatálytalan.
A negyvenezernél kevesebb lakosságszámú, valamint a nem megyei jogú városok tehát nem kötelesek kapcsolattartási ügyeletről, illetve a gyermekvédelmi közvetítői eljárás biztosításáról gondoskodni és az elérhető szolgáltatások ingyenességét sem garantálja már a Gyvt. a közvetítői tevékenységről szóló törvény alapján pedig a közvetítő tevékenységéért díj jár, amelynek összegében a mediátor és az ügyfél szabadon állapodhat meg.
A Gyer. 30/B. § (1) bekezdése szerint, ha a kapcsolattartás szabályozására, vagy végrehajtására irányuló gyámhivatali eljárásban a felek igénybe kívánják venni a gyermekvédelmi közvetítői eljárást a mediátort a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékébe vagy az igazságügyért felelős miniszter által vezetett közvetítői névjegyzékbe felvett közvetítők közül közösen kell kijelölniük.
Az igazságügyért felelős miniszter által vezetett névjegyzékbe való felvétel feltétele a felsőfokú végzettség és a végzettség megszerzésétől számított – annak megfelelő –, legalább ötéves igazolt szakmai gyakorlat, valamint a közvetítői szakmai képzés elvégzése. A névjegyzékbe való eljárás díjköteles.
A gyermekvédelmi szakértői névjegyzékről szóló rendelet szerint a névjegyzékbe való felvételt kérelmezőnek rendelkeznie kell a választott szakterület tekintetében a rendelet 1. számú mellékletében előírt szakképesítéssel, valamint ugyanezen mellékletben a szakterülethez előírt szakvizsgával. A szakvizsgával egyenértékű, ha a kérelmező szakirányú tudományos fokozattal rendelkezik. 
Az NM rendelet 7/B. § (3) bekezdése alapján gyermekvédelmi közvetítést az a személy végezhet, akit a szociális továbbképzések rendszerében minősített konfliktuskezelő vagy mediációs programon kiképeztek, illetve az ilyen program trénere. Kiképzettnek kell tekinteni azt a személyt is, akiről a programot minősíttető személy, illetve szervezet igazolja, hogy olyan programon szerzett tanúsítványt, amelyet később, de még e rendelet hatálybalépése előtt minősítettek.
Az NM rendelet szerint gyermekvédelmi közvetítést végezhető személyt a felek a kapcsolattartás szabályozása, vagy végrehajtása tárgyában folyamatban lévő eljárásban azonban nem kérhetnek fel mediátornak, csak az említett névjegyzékekbe felvett szakemberek közül választhatnak. 
Ebből következően a mediációs eljárást vállaló feleknek akkor is vállalniuk kell az utazással járó időkiesést és költségeket, ha a lakóhelyükön működő gyermekjóléti szolgálatnál dolgozik képzett mediátor.
Felhívom a figyelmet továbbá arra, hogy az Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzék 350 tagja közül összesen 29 személy esetében van feltüntetve mediátori képesítés. 
Megállapítom, hogy az NM rendeletben meghatározott gyermekvédelmi közvetítést folytatható személyek kizárása a kapcsolattartás szabályozására, vagy végrehajtására irányuló gyámhivatali eljárásban igénybe vehető közvetítői eljárásból visszásságot okoz a jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz fűződő joggal összefüggésben. 
Álláspontom szerint továbbá szükség volna a két minisztérium (KIM, EMMI) kompetenciájába tartozó névjegyzék széles körben való elérhetővé, megismerhetővé tételére, valamint a két névjegyzék közötti szakmai követelményrendszer közelítésére, a szabályozás egységesítésére a hozzáférés érdekében.
5. Ahogy már említettem, a fiatalkorúak büntető-igazságszolgáltatásának alapelve a nemzetközi kötelezettségeknek megfelelően a nevelési eszme érvényesítése, a reintegráció, a speciális prevenció előtérbe helyezése. A fiatalkorúak szabadságvesztése csak végső eszköz lehet, elsődlegesen fontos minden, a közösségben végrehajtható büntetés alkalmazása. A helyreállító szemlélet és a konstruktív konfliktuskezelés eszköztárának alkalmazása a fogvatartottak esetében is hatékony eszköz lehet, de ezen módszerek alkalmazásának hiányossága, hogy jogszabályi háttérrel nem rendelkezik, így az áldozat és elkövető közötti találkozásra, mediációra a büntetés-végrehajtás keretein belül nincs lehetőség. 
A fogvatartottak közötti konfliktushelyzet feloldására, valamint a tettes-áldozat mediációra jelenleg jogszabályi háttér hiánya miatt nincs mód, ehhez szükséges a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 42. § és 121. §-nak, valamint a büntetés-végrehajtási intézetekben fogvatartottak fegyelmi felelősségéről szóló 11/1996. (X. 15.) IM rendelet módosítása, melyre a későbbiek folyamán a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága javaslatot készít. 
A fentiek alapján megállapítom, a jogi szabályozás hiányára vezethető vissza, hogy a resztoratív technikák – nemzetközi és hazai kutatási eredményekre támaszkodóan hatékonynak prognosztizált – alkalmazása elenyésző, ezért feltétlenül támogatom és előremutatónak tartom a Büntetetés-végrehajtás Országos Parancsnokának a vonatkozó jogszabályok módosítására vonatkozó javaslatát. 
6. Előremutatónak tartom, ezért kiemelem, hogy a büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységről szóló 2006. évi CXXIII. törvény szabályai alapján a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Közigazgatási és Igazságügyi Hivatala (korábban Szolgálata) az Ügymenetmodell egyik elemeként létrehozta a mediációs eljárás (módszertani útmutatót és képzési anyagot is magába foglaló) sztenderdjét és a mediátori feladatok ellátására csak a képzési feltételeknek eleget tevő pártfogó felügyelők és a KIMISZ-szel szerződéses jogviszonyban álló ügyvédek jelölhetők ki, akik a mediációs mentori rendszer különböző szintjein továbbképzésben és szupervízióban részesülnek. A büntetőügyi közvetítői eljárás ismertségének növelése érdekében szervezett gyakorlatorientált előadásokat, demonstrációkat, bemutatókat, képzések tartását is pozitív eredményeknek tartom és a továbbiakban is fontosnak tartom ezek folytatását. 
7. A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról végrehajtásának a 2012-2014. évekre szóló kormányzati intézkedési terve szerint az emberi erőforrások minisztere és a közigazgatási és igazságügyi miniszter 2013. január 1-jéig kidolgozza a megelőző pártfogás rendszerét. Az intézkedési terv feladatszabása alapján be kell illeszteni a fiatalkorúak pártfogásának intézményét a gyermekvédelem rendszerébe a gyermekkorú és fiatalkorú szabálysértést, bűncselekményt elkövetők szocializációjának és reszocializációjának elősegítése érdekében.
Ennek kidolgozását a megelőzés érdekében kiemelten fontosnak tartom és támogatom.

Intézkedéseim
A vizsgálat során feltárt alapjogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében 
1. az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, fontolja meg
a/ a kapcsolattartási ügyekkel foglakozó gyámügyi ügyintézők 
– (ingyenes) mediációs alapképzésen, továbbképzésen, egyéb szakmai tréningen való részvételre való kötelezésének lehetőségét,
– ehhez kapcsolódóan a számukra elérhető képzések biztosítását,
– valamint a mediáció és más alternatív vitarendezési módokról a közvélemény széles körben történő tájékoztatását;
b/ a gyámhivatalok illetékességi területén működő gyermekjóléti szolgálatok számára 
– gyermekvédelmi közvetítést végezhető személy alkalmazásának kötelezővé tételét; valamint, 
– ezen mediátorok szolgáltatásai a kapcsolattartás szabályozása, illetve végrehajtása tárgyában folyamatban lévő gyámhivatali eljárásokban – a felek jövedelmi viszonyai függvényében – akár térítésmentesen is – igénybe vehető legyen.
c/ a gyermekvédelemmel foglalkozó szakemberek, de legalább a jogász alapképzés számára a mediáció és más alternatív vitarendezésekkel kapcsolatos ismeretek beépítését a tematikákba
d/ egységes gyakorlat kidolgozását arra nézve, hogy az Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékben szereplő mediátorok mellett, az egyébként igazolt mediátori képesítéssel rendelkező szakemberek közvetítésre való felkérésének lehetősége megtörténhessen, elősegítve a területi esélyegyenlőség csökkentését a szolgáltatáshoz való hozzáférés tekintetében.
e/ a gyermekvédelmi közvetítői eljárás kötelezővé tételét azokban az esetekben, amikor a kapcsolattartásra jogosult felek közötti megegyezés más módon sem várható.
2. Az Ajbt. 37. § alapján felkérem a belügyminisztert, hogy – mivel a fogvatartottak közötti konfliktushelyzet feloldására, valamint a tettes-áldozat mediációra a büntetés-végrehajtáson belül jelenleg jogszabályi háttér hiánya miatt nincs lehetőség – a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága bevonásával kezdeményezze a szükséges jogszabály módosítások kidolgozását.
3. az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a megyei kormányhivatalok szociális és gyámhivatalainak a vezetőit, hogy a mulasztásban lévő első fokon eljáró gyámhivatalok figyelmét hívják fel a Gyer. 30/A. § (1) bekezdésében foglalt kötelezettségük teljesítésére, részükre a mediációról történő kellő szakmai tájékoztatás megadása mellett, annak garanciális jelentőségére tekintettel.
4. az Ajbt. 32. § alapján felkérem az Országos Bírói Hivatal elnökét, hogy támogassa a mediációhoz kapcsolódó módszertani levél és iránymutatás kidolgozását. 

Budapest, 2012. november
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Az alkalmazott jogszabályok
1952. évi IV. törvény, a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
92. § (1) A gyermeknek joga, hogy különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn. A gyermekétől különélő szülő joga és kötelessége, hogy gyermekével kapcsolatot tartson fenn, vele rendszeresen érintkezzen (a kapcsolattartás joga). A gyermeket nevelő szülő vagy más személy köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani.
(2) A szülőnek – kivéve, ha a külön jogszabályban meghatározott ideiglenes megelőző távoltartó határozat, megelőző távoltartó határozat, illetve ha gyermek sérelmére elkövetett cselekmény miatt a büntetőeljárásban elrendelhető távoltartás kényszerintézkedés hatálya alatt áll – joga van gyermekével kapcsolatot tartani akkor is, ha szülői felügyeleti joga szünetel.

1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló (Gyermekjogi Egyezmény)
3. cikk 1. „A szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban. …3. Az Egyezményben részes államok gondoskodnak arról, hogy a gyermekkel foglalkozó és védelmét biztosító intézmények, hivatalok és létesítmények működése megfeleljen az illetékes hatóságok által megállapított szabályoknak, különösen a biztonság és az egészség területén, valamint ezek személyzeti létszámával és szakértelmével, továbbá a megfelelő ellenőrzés meglétével kapcsolatban.
9. cikk 3. Az Egyezményben részes államok tiszteletben tartják a mindkét szülőjétől vagy ezek egyikétől külön élő gyermeknek azt a jogát, hogy személyes kapcsolatot és közvetlen érintkezést tarthasson fenn mindkét szülőjével, kivéve, ha ez a gyermek mindenek felett álló érdekeivel ellenkezik.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyigazgatásról (Gyvt.)
7. §  (5) A gyermeknek joga van ahhoz, hogy mindkét szülőjével kapcsolatot tartson abban az esetben is, ha a szülők különböző államokban élnek.
40. § (3) Gyermekjóléti központnak minősül az az önálló intézményként, illetve szervezeti és szakmai szempontból önálló intézményegységként működő gyermekjóléti szolgálat, amely az általános szolgáltatási feladatain túl a gyermek családban nevelkedésének elősegítése, a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése érdekében a gyermek igényeinek és szükségleteinek megfelelő önálló egyéni és csoportos speciális szolgáltatásokat, programokat nyújt. Így. […] b) kapcsolattartási ügyeletet…[…] biztosít.
(4) Az (1)-(3) bekezdés szerinti gyermekjóléti szolgáltatás térítésmentes. [hatálytalan 2012. 01. 01-jétől
94. § (3) Az a települési önkormányzat, fővárosban a kerületi önkormányzat, amelynek területén
d) negyvenezernél több állandó lakos él, az a)-c) pontokban meghatározottak mellett gyermekjóléti központot [40. § (3) bek.] köteles működtetni.
(4) A megyei jogú város lakosságszámtól függetlenül köteles gyermekjóléti központot működtetni.

2002. évi LV. törvény a közvetítői tevékenységről
1. § (1) E törvény célja, hogy elősegítse a természetes személyek és más személyek személyi és vagyoni jogaival kapcsolatban felmerült azon polgári jogviták rendezését, amelyekben a felek rendelkezési jogát törvény nem korlátozza.
2. § A közvetítés e törvény alapján lefolytatott olyan sajátos permegelőző, konfliktuskezelő, vitarendező eljárás, amelynek célja - összhangban az 1. § (1) bekezdésében foglaltakkal - a vitában érdekelt felek kölcsönös megegyezése alapján a vitában nem érintett, harmadik személy (a továbbiakban: közvetítő) bevonása mellett a felek közötti vita rendezésének megoldását tartalmazó írásbeli megállapodás létrehozása.
3. § A közvetítő feladata, hogy a közvetítés során pártatlanul, lelkiismeretesen, legjobb tudása szerint közreműködjön a felek közötti vitát lezáró megállapodás létrehozásában.
4. § (1) Az igazságügyért felelős miniszter (a továbbiakban: miniszter) a közvetítőkről és a közvetítőket foglalkoztató jogi személyekről vagy jogi személyiség nélküli gazdasági társaságokról (a továbbiakban: jogi személyekről) közvetítői névjegyzéket (a továbbiakban: névjegyzék) vezet.
5. § (1) A közvetítői tevékenység folytatását a miniszter – a névjegyzékbe való felvétel útján – annak a természetes személynek engedélyezi, aki a) felsőfokú végzettséggel és a végzettség megszerzésétől számított, annak megfelelő legalább ötéves igazolt szakmai gyakorlattal rendelkezik,  b) igazolja a miniszter rendeletében meghatározott közvetítői szakmai képzés elvégzését, c) büntetlen előéletű, és nem áll a közvetítői tevékenység folytatását kizáró foglalkozástól eltiltás hatálya alatt, d) nem esik a (2) bekezdésben vagy egyéb jogszabályban foglalt kizáró ok alá.
(3) A névjegyzékbe kérelemre fel kell venni azt a jogi személyt, amelynek a) létesítő okiratában a közvetítői tevékenység feltüntetésre került, és b) van közvetítői tevékenység folytatására feljogosított tagja, vagy munkaviszony, továbbá munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony keretében ilyen személyt (a továbbiakban együtt: alkalmazott) foglalkoztat, és ennek az alkalmazottnak közvetítői tevékenysége nem szünetel.
(4) A kérelmező az (1) és (3) bekezdésben foglalt feltételek mellett köteles igazolni a névjegyzékbe történő felvételi eljárás lefolytatásáért megállapított díj megfizetését.
(5) A természetes személy a miniszter rendeletében meghatározott módon köteles igazolni, hogy a közvetítői tevékenységhez szükséges elméleti és gyakorlati ismereteket a közvetítői szakmai képzés elvégzésével elsajátította.
27. § (1) A közvetítő tevékenységéért díj jár és igényt tarthat a felmerült és igazolt költségei megtérítésére, továbbá a díj és költségek előlegezésére is.
(2) Az egyes ügyekben felszámítandó díj összegében a természetes személy vagy jogi személy és a felek szabadon állapodnak meg.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
33. § (1) A határozatot, az eljárást megszüntető végzést, valamint a másodfokú döntést hozó hatóságnak az első fokú döntést megsemmisítő és új eljárásra utasító végzését az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított harminc napon belül kell meghozni és gondoskodni a döntés közléséről. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg. […]
(2) Kiskorú ügyfél érdekeinek veszélyeztetettsége esetében, továbbá ha életveszéllyel vagy súlyos kárral fenyegető helyzet elhárítása indokolja, vagy ha a hatóság ideiglenes biztosítási intézkedést rendelt el, vagy ha a közbiztonság érdekében egyébként szükséges, az ügyet soron kívül kell elintézni.
(3) Ha jogszabály ezt nem zárja ki, az ügyintézési határidőbe nem számít be: a) a hatásköri vagy illetékességi vita egyeztetésének, valamint az eljáró hatóság kijelölésének időtartama, b) a jogsegélyeljárás időtartama, továbbá a 36. § (2) bekezdése alapján adatnak a nyilvántartásból történő beszerzéséhez szükséges idő, c) a hiánypótlásra, illetve a tényállás tisztázásához szükséges adatok közlésére irányuló felhívástól az annak teljesítéséig terjedő idő, d) a szakhatóság eljárásának időtartama, e) az eljárás felfüggesztésének időtartama, f) a 70. § (1) bekezdésében szabályozott eljárás időtartama, g) a hatóság működését legalább egy teljes napra ellehetetlenítő üzemzavar vagy más elháríthatatlan esemény időtartama, h) a kérelem, a döntés és egyéb irat fordításához szükséges idő, j) a szakértői vélemény elkészítésének időtartama, k) a hatósági megkeresés vagy a döntés postára adásának napjától annak kézbesítéséig terjedő időtartam, valamint a hirdetményi, továbbá a kézbesítési meghatalmazott és a kézbesítési ügygondnok útján történő közlés időtartama.
(7) Az eljáró hatóság vezetője – ha azt jogszabály nem zárja ki – az ügyintézési határidőt annak letelte előtt kivételesen indokolt esetben egy alkalommal, legfeljebb harminc, a (2) bekezdésben meghatározott esetekben legfeljebb tizenöt nappal meghosszabbíthatja. A végzésben a határidő-hosszabbítás indokait kifejezetten meg kell jelölni.

149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
30. § (1) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a kapcsolattartást elsősorban egyezség létrehozásával - tárgyalás megtartásával - rendezi. […]
(2) A gyámhivatalnak és a bíróságnak az egyezség létrehozása során törekednie kell a felek és a korlátozottan cselekvőképes gyermek közötti megegyezésre. Nem lehet az egyezséget jóváhagyni, ha az ellen az ítélőképessége birtokában lévő gyermek kifejezetten tiltakozik.
30/A. § (1) Ha a szülők, illetve a 28. § (1) bekezdése szerinti jogosultak a kapcsolattartás módjában vagy idejében nem tudnak egyezségre jutni, a gyámhivatal felhívja a feleket a gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételének a lehetőségére. Közvetítői eljárás a végrehajtási eljárás során is igénybe vehető. A közvetítői eljárásra a felek együttes kérelmére vagy a gyámhivatal kezdeményezésére a felek beleegyezésével kerülhet sor.
(2) Ha a kapcsolattartás szabályozására irányuló eljárás alatt vagy a végrehajtási eljárás során a felek bejelentik a gyermekvédelmi közvetítői eljárás igénybevételére vonatkozó szándékukat, a gyámhivatal tájékoztatást ad számukra a közvetítői eljárás helyéről, menetéről, és egyidejűleg elrendeli az előtte folyamatban lévő eljárás négy hónapra történő felfüggesztését.
(3) Ha a közvetítői eljárás 4 hónap alatt nem vezet eredményre, erről a közvetítő tájékoztatja a gyámhivatalt. Ilyen esetben a gyámhivatal az eljárást hivatalból folytatja.
(4) Amennyiben a közvetítői eljárás valamelyik fél együttműködésének hiánya miatt nem vezet eredményre, a másik fél kérelmére a gyámhivatal az eljárást 4 hónapon belül is folytatja.
30/B. § (1) A gyermekvédelmi közvetítői eljárás keretében a felek együttesen jelölik ki a közvetítőt a Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékébe vagy az igazságügyért felelős miniszter által vezetett közvetítői névjegyzékbe felvett közvetítők közül. A névjegyzékek a gyámhivatal, valamint a gyermekjóléti szolgálat hivatali helyiségében is megtekinthetők.
(2) Ha a felek a közvetítő személyében megállapodtak, a gyámhivatal értesíti a közvetítőt a kijelölésről. A közvetítő az értesítéstől számított nyolc napon belül írásban nyilatkozik a kijelölés elfogadásáról vagy visszautasításáról, valamint a kijelölés elfogadása esetén arról is, hogy nem elfogult, illetve vele szemben a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvényben meghatározott kizáró okok nem állnak fenn.
30/C. § (1) A közvetítő a kijelölés elfogadásától számított 15 napon belül a feleket megbeszélésre hívja meg. Az első megbeszélésen a közvetítő tájékoztatja a feleket az eljárás menetéről, annak lényeges elemeiről és a titoktartási kötelezettségről.
(2) A közvetítő a feleket, valamint a 12 éven felüli gyermeket minden esetben meghallgatja, az ítélőképessége birtokában lévő gyermeket pedig csak a felek, illetve a gyámhivatal javaslata esetén hallgatja meg.
(3) Egy ügyben szükség szerint több megbeszélés is tartható.
30/D. § (1) Ha a felek között egyezség jön létre, azt a közvetítő írásba foglalja, melyet a közvetítő és a felek is aláírnak.
(2) A közvetítő az aláírt egyezséget 8 napon belül megküldi a kapcsolattartást szabályozó gyámhivatalnak. A gyámhivatal a felek kérelmére az egyezséget jóváhagyja.
33. § (5) Ha a kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett a (4) bekezdés szerinti végrehajtást elrendelő végzésben foglalt kötelezettségének nem tesz eleget, a meghatározott cselekmény végrehajtása esetén igénybe vehető eszközökön túl a gyámhivatal kérelemre, a kérelem beérkezését követő naptól számított harminc napon belül végzéssel
a) a gyermekjóléti központ kapcsolatügyeletének, illetve a gyermekjóléti szolgálatnak a közreműködését vagy a védelembe vétel elrendelését kezdeményezheti, ha a kapcsolattartás gyakorlása konfliktusokkal jár, folyamatosan akadályokba ütközik, illetve a felek között kommunikációs zavarok állnak fenn,
b) a gyermekvédelmi közvetítői (mediációs) eljárás igénybevételét kezdeményezheti azzal, hogy amennyiben a felek bejelentik a gyermekvédelmi közvetítői eljárás igénybevételére vonatkozó szándékukat, a 30/A. § (2) bekezdése alapján felfüggeszti a végrehajtási eljárást.

15/1998. (IV. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről (NM rendelet)
7. § A gyermekjóléti központ a gyermekjóléti szolgáltatás alapfeladatain túl speciális szolgáltatásokat, így utcai és lakótelepi szociális munkát, kapcsolattartási ügyeletet, kórházi szociális munkát és készenléti szolgálatot biztosít.
7/B. § (1) A kapcsolattartási ügyelet célja a gyermek és a kapcsolattartásra jogosult szülő vagy más kapcsolattartásra jogosult személy számára a találkozásra, együttlétre alkalmas semleges hely biztosítása mellett
a) konfliktuskezelő, segítő szolgáltatás nyújtása, vagy b) az érintettek kérésére, illetőleg a gyámhivatal kezdeményezésére gyermekvédelmi közvetítői eljárás (mediáció) biztosítása, melynek célja a felek közötti konfliktusok feloldásának segítése, közöttük a megállapodás létrehozása, és annak mindkét fél részéről történő betartása, vagy
c) önálló szakmai módszertani programmal rendelkező kapcsolatügyeleti szolgáltatás nyújtása,
d) – a felügyelt kapcsolattartást elrendelő szervvel történt előzetes egyeztetést követően – a felügyeletet ellátó szakember biztosítása, vagy más felügyeletet ellátó szakember jelenlétének lehetővé tétele, valamint a felügyelt kapcsolattartáson történtekről és a szülő-gyermek kapcsolat alakulásáról a gyámhivatal tájékoztatása.
(2) A kapcsolattartási ügyelet feladatát ellátó intézmény a nevelőszülői hálózat működtetőjével kötött külön megállapodás alapján a szolgáltatást a nevelőszülőnél elhelyezett gyermek és a kapcsolattartásra jogosult vér szerinti szülő vagy más kapcsolattartásra jogosult személy között is biztosíthatja.
(3) A felek – hatósági eljárást mellőző – kezdeményezése esetén gyermekvédelmi közvetítést az a személy végezhet, akit a szociális továbbképzések rendszerében minősített konfliktuskezelő vagy mediációs programon kiképeztek, illetve az ilyen program trénere. Kiképzettnek kell tekinteni azt a személyt is, akiről a programot minősíttető személy, illetve szervezet igazolja, hogy olyan programon szerzett tanúsítványt, amelyet később, de még e rendelet hatálybalépése előtt minősítettek.

25/2009. (XI. 13.) SZMM rendelet az Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzékről és az Országos Szociálpolitikai Szakértői Névjegyzékről (SZMM rendelet)
1 § (2) Az Országos Gyermekvédelmi Szakértői Névjegyzék szakterületei: […] konfliktuskezelés, gyermekvédelmi közvetítés, mediáció..[…]
2. § (1) A kérelmezőnek rendelkeznie kell a választott szakterület tekintetében az 1. számú mellékletben előírt szakképesítéssel, valamint – a (2)-(4) bekezdés szerinti kivétellel – az 1. számú mellékletben a szakterülethez előírt szakvizsgával.
(2) A szakvizsgával egyenértékű, ha a kérelmező szakirányú tudományos fokozattal rendelkezik, ideértve – az egyetemi végzettséget igazoló doktori címek kivételével – a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény 149. §-a szerinti doktori címeket.
1. számú melléklet a 25/2009. (XI. 13.) SZMM rendelethez
a) Gyermekjóléti szolgáltatás szakterület
Elfogadható szakképesítés: a 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 2. számú mellékletében a gyermekjóléti szolgáltatás vezetője, illetve a családgondozó számára előírt szakirányú szakképzettség, illetve szakirányú szakképzettség hiányában elfogadható szakképesítések.
Elfogadható szakvizsga: szociális szakvizsga, jogi szakvizsga, közigazgatási szakvizsga, orvosi szakképesítéssel megszerezhető szakirányú szakképesítés, pedagógus-szakvizsga, szakpszichológusi szakvizsga.

T/7971. törvényjavaslat a Polgári Törvénykönyvről
4:181. § [Közvetítés a szülői felügyelet gyakorlásának rendezése iránti perben]
A bíróság indokolt esetben kötelezheti a szülőket, hogy a szülői felügyelet megfelelő gyakorlása és az ehhez szükséges együttműködésük biztosítása érdekében – ideértve a különélő szülő és a gyermek közötti kapcsolattartást – közvetítői eljárást vegyenek igénybe.
4:186. § [Közvetítés a gyámhatósági eljárásban]
A gyámhatóság, kérelemre vagy a gyermek érdekében hivatalból, a szülői felügyeletet gyakorló szülő és a gyermekétől különélő szülő közötti megfelelő együttműködés kialakítása, a különélő szülő jogainak biztosítása – ideértve a különélő szülő és a gyermek közötti kapcsolattartást – érdekében a szülők számára közvetítői eljárás igénybevételét rendelheti el.

Melléklet 3.

GYŐR-MOSON-SOPRON
1741- n,a /vh: minden esetben
BARANYA
1468- 186
HAJDÚ-BIHAR
1196- szinte minden esetben
BÉKÉS
1783-758
ZALA
559-104
VAS
257-238
VESZPRÉM
784-715
FEJÉR
671-639

KOMÁROM-ESZTERGOM
756- 636
SOMOGY
643-305
TOLNA
750-549

PEST
3164-1596
BÁCS-KISKUN
1671-932
CSONGRÁD
1174-831
JÁSZ-NAGYKUN-SZOLNOK
1176- n.a.
NÓGRÁD
1471-1471
BORSOD-ABAÚJ-ZEMPLÉN
1616-696
SZABOLCS-SZATMÁR-BEREG
536-456
HEVES
1334- minden esetben

.
BUDAPEST
Kapcsolattartás szabályozása/végrehajtása iránti eljárás száma - mediációról való tájékoztatás száma

Melléklet 4: Nemzetközi jó gyakorlatok28
A helyreállító igazságszolgáltatás modelljeinek kialakulása mögött országonként különböző érvek húzódnak meg. Bizonyos társadalmakban az elégedetlenség a hagyományos eljárással (Belgium, Finnország, Norvégia, Portugália, Spanyolország) és a lehetséges elterelés, diverzió fontossága (Belgium, Finnország, Norvégia) dominált. Fiatalkorúak esetében főbb szempontként jelentek meg az alábbi megfontolások: a szociális-jóléti rendszer kiterjesztése a büntetőeljárásra (Belgium), a pedagógiai szándék erősítése (Franciaország, Olaszország, Portugália, Lengyelország), a rehabilitációs célok érvényesülése (Németország, Svédország, Spanyolország), és végül a szankcionálási eszközök skálájának bővítése (Németország).
A leggyakrabban alkalmazott resztoratív szemléletű módszerek:
– Tettes-áldozat mediáció
– Konferencia-modellek
– A közösségi munka - jóvátétel

Családi Csoport Konferencia
Hollandia „Kérdezd a családot!” – ahogy a családi csoportkonferencia módszerének alapmondata szól.  A családi csoportkonferenciának Hollandiában már többéves gyakorlata van (Eigen Kracht- conferentie, EKC), a módszert 2000 óta alkalmazzák a gyermek- és ifjúságvédelem, az oktatás, a családon belüli erőszak áldozatait segítő szolgáltatóhálózat, az egészségügy és az igazságügy területén. 
Alapja, hogy immár törvényben az állam először a családnak adja meg a lehetőséget arra, hogy reagálhasson a saját problémáira, és együtt találják meg a megoldást. A szociális munkások és egy család problémáival találkozó szakemberek (pl. iskolaigazgató, családsegítő) általában a saját szakterületével összefüggésben kerül kapcsolatba azzal a családdal, és csak a saját szakterületükhöz tartozó nehézségeket látják, nincs valódi közös együttműködés. A családi konferenciák esetében azonban a kérelem benyújtása után néhány napon belül egy független, képzett ún. koordinátor a családdal együtt már azon dolgozik, hogy felkeltse a rokonok, barátok és ismerősök érdeklődését a konferenciában való részvétel iránt. A koordinátor családtól független, külső személy, akik általában társadalmi munkának tekintik e feladatot, és rendes állásuk, napi teendőik mellett látják el. Az Eigen Kracht Centrale (EKC) képzését követően kezdenek el koordinátorként dolgozni, és az EKC fizet nekik ezért. Országszerte összesen 400 koordinátor áll a családok rendelkezésére. Azon dolgoznak, hogy felderítsék 
– a család környezetében lévő összes felellhető (humán) erőforrást,
– aktivizálják a családot körbevevő közösséget és 
– biztonságos, nyugodt terepet készítenek elő a tárgyalások lefolytatásához. 
A program előnye, hogy a megfelelő háttér biztosítása és szakmai segítség nyújtása mellett kellő autonómiát biztosít a családoknak, átengedve nekik a probléma valódi megoldását, így sikerélményhez, összetartáshoz is vezet. A terv kidolgozása már a családok magánügye, ekkor már sem a koordinátor, sem a szakemberek nincsenek jelen, de a koordinátor elérhető marad. Az esetek egyharmadában az aktivizálási szakaszt követően kiderül, hogy nincs szükség konferenciára, mert anélkül is eredményes az eljárás, sőt gyakran már a kapcsolatfelvétel is elegendő ahhoz, hogy tervek és megállapodás szülessenek. A családok döntenek a konferencia helyszínéről, az esetek 64 %-ában közintézményt választanak, 10%-ban pedig szociális intézményt. A kezdeményezések 66%-ában tartanak konferenciát, és közel kétharmadát 8 héten belül megtartják, és mintegy 84%-ukat 13 héten belül le is zárják. A családok többsége kijelöl egy jövőbeli időpontot, amikor a család egy része összegyűlik és ellenőrzi, hogy sikerült-e betartani a megállapodásokat, vagy szükséges módosítani azokat. A családok általában hoznak rövid távú biztonsági intézkedéseket is. A konferencia befejeztével a koordinátor elbúcsúzik a családtól, majd egy hónappal később ismét találkoznak, amely találkozó célja a támogatás és a dolgok menetének felpörgetése, ha a végrehajtás lassúnak ígérkezik. A második találkozóra csupán utánkövetési célból kerül sor, az így kapott információkat továbbítják a kutatóknak. 
2011 márciusában a holland parlament egyhangúan módosította a gyermekvédelmi törvényt, amelynek eredményeképpen a gyermek szüleinek vagy törvényes képviselőinek garantálják a jogát arra, hogy a gyermek legjobb érdekét figyelembe véve először – a bárminemű állami beavatkozás előtt – közösen, segítőkkel, a szélesebb családdal tervezhessék meg a jövőre vonatkozó terveiket. 
A családi csoport konferencia modellje bizonyítottan alkalmazható családok és egyének problémáinak megoldására (terv kidolgozása, végrehajtásának megsegítése a támogató környezet bevonásával); bűncselekmény elkövetése esetén (az okozott kár megtérítésével); lakókörnyezet, munkahelyi vagy iskolai problémák megoldására is.
Új-Zéland: A gyermekekről, fiatalokról és családjaikról szóló törvény értelmében a fiatalkorúak által elkövetett súlyos bűncselekmények esetén családi csoportkonferencia jelenti az elsődleges megoldást. Statisztikai adatok szerint a törvény elfogadása óta csökkent a fiatalkorúak által elkövetett bűncselekmények száma, a letartóztatások száma, felére csökkent a fiatalkorú elkövetőkkel kapcsolatban folytatott bírósági eljárások száma, az 1989-es adatokhoz képest pedig a negyedére csökkent az intézetbe zárt fiatalkorúak száma.  Továbbá Új-Zélandon egyes facilitátorok, amennyiben értesülnek arról, hogy egy bizonyos földrajzi területen vagy iskolában különösen nagy az incidensek száma, összeállítanak egy csoportot, amelyben a szociális szolgáltatók, a rendőrség és más szervezetek képviseltetik magukat, és amelynek feladata annak feltárása, hogyan lehetne csökkenteni a fiatalokra gyakorolt negatív környezeti hatást. (MacRae, A. és H.Zehr (2004) The little book of family group conferences, New Zealand style. Intercourse (PA): Good Books)

Igazságügyi mediáció a fiatalkorúak büntető-igazságszolgáltatásában
Olaszország: A Fiatalkorúak Igazságügyi Osztályának 2008-ban elfogadott irányelvei rendszerbe foglalják a mediációs gyakorlatokat; s a mediációt a „konfliktuskezelés egy innovatív megközelítéseként” értelmezik, tisztázzák az oktató-nevelő jelleget, amelynek köszönhetően a rendszer alkalmas minden olyan konfliktus kezelésére, amelyben az egyik fél fiatalkorú. A mediácó az önkéntesség elvére épül, a felek minden szükséges információ birtokában járulnak hozzá a részvételhez, de ez a hozzájárulás nem kötelezi őket, azt bármikor visszavonhatják. A vitarendezés e formájának alkalmazhatósága nem függ a bűncselekmény súlyosságától, sem az áldozatnak vagy a közösségnek okozott kár nagyságától. A felek hozzáállása a meghatározó, hogy milyen mértékben vállalnak részt a folyamatban.
Az irányelvek a család, iskola, környezet és etnikai kapcsolatok, büntetőügyek területét is lefedő, komplex mediációs szolgálati hálózatot irányoznak elő. A mediátor fogalmát is meghatározzák: „mindkét félhez közel álló”, pártatlan harmadik fél.
Olaszországban jelenleg 19 fiatalkorúakkal foglalkozó bűnügyi mediációs központ működik. A központok felállítására az önkormányzatok, a fiatalkorúakkal foglalkozó igazságszolgáltatási szolgálatok, az igazságszolgáltatási és civil szervezetek közötti intézményközi megállapodásokat követően került sor.
A Fiatalkorúak Igazságügyi Osztálya tevékenységének köszönhetően elérhetővé váltak a fiatalkorúak büntetőügyeiben alkalmazott büntetőügyi mediációs szolgáltatásokkal kapcsolatos kvantitatív mutatók, valamint az érintett szakemberek számára széleskörű képzési programok indultak a magán-és közintézmények közreműködésével.
A fiatalkorúak ügyeiben a büntetőeljárási mediációt a terhelt személyiségének elemzésére irányuló vizsgálat formájában alkalmazzák. Ügyet a fiatalkorúakkal foglalkozó igazságszolgáltatási hatóság, a bíróság, az ügyészség utalhat mediációra. Ezen eljárás a fiatalkorúakkal foglalkozó büntetőeljárások bármely fázisában, bármely fokon eljáró bíróság által kezdeményezhető, a büntetés-végrehajtással is összekapcsolható, míg a próbaidő alatt csak a bíró rendelheti el. 
A mediációs folyamat az előkészítő szakasszal kezdődik, melynek célja az alkalmazhatóság vizsgálata, majd megtörténik a kapcsolatfelvétel a felekkel, és a konfliktus körülményeire vonatkozó információk összegyűjtése és elemzése. A mediátor csak azt követően kezdi meg a felek közötti találkozó szervezését, miután megszerezte a felek hozzájárulását.
A találkozón egy vagy több mediátor, az áldozat és az elkövető vannak jelen. Elsőként a mediátor ismerteti a beszélgetés szabályait, majd felkéri a feleket álláspontjaik előadására. Ezután ismerteti a békéltetés lehetőségeit, majd összegzi a találkozó eredményét, és adott esetben a felek aláírják a találkozó eredményeként létrejövő megállapodást. Lehetőség van közvetett mediációra is, mely során a mediátor kommunikációs csatornaként működik, lehetővé téve a felek közötti párbeszédet.
A következő szakasz a jóvátétel, mely a sérült társadalmi kapcsolatok helyrehozatalát szolgálja. E megközelítésben a legértékesebb megoldásnak a szimbolikus jóvátétel tekinthető, mely nem anyagi jóvátételt jelent, hanem konkrét tevékenységben, akár önkéntes közhasznú munkában is kifejeződhet.
A mediációs folyamat végén kerül sor az összegzésre és az eredmény formális rögzítésére. A folyamat akkor végződik sikerrel, ha a felek olyan megállapodásra jutnak, mely mindkettőjük számára kielégítő.  Sikertelen azonban, ha a két fél álláspontja nem közeledik egymáshoz a folyamat végére sem.
A találkozókat követően a mediációs szolgálat tájékoztatja az igazságszolgáltatási hatóságot az eredményről. Ha a mediáció megvalósíthatatlannak minősült, mert az egyik fél nem járult hozzá a lefolytatásához, az erről való értesítés nem tartalmazhat részleteket arra vonatkozóan, hogy melyik fél nem kívánt részt venni.
Az áldozat –és társadalomközpontú igazságszolgáltatási eljárások részévé válhatnak a szabadságvesztés végrehajtása fázisában alkalmazott kezelési programoknak, ezek eredményét a büntetés-végrehajtási bíróság figyelembe veheti az enyhítések és kedvezmények megfontolása során.

Kortárs-mediáció
Svédország: Az iskolai konfliktusok során alkalmazható kortárs-mediációt Norrbotten megyében már 2004 óta alkalmazzák, de országos szinten még nem működik egységes program. A szervezet ma 125 iskolával és több mint 360 mediációs koordinátorral működik együtt. A koordinátorok 1500 tanulónak tartanak 15 órás oktatást az iskolákban, a többi tanuló workshopokon vesz részt, melynek keretében megtudhatják mi is az a mediáció, és hogyan segítheti konfliktusaik feloldását. A program alapjául szolgáló jogi keretrendszert az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezménye, a svéd közoktatási rendszer szabályai és az egyes iskolák működési szabályai adják. A jogszabályok konkrét rendelkezést nem tartalmaznak arról, hogy az alternatív konfliktuskezelést alkalmazni kell, mindössze annyit írnak elő, hogy az iskolák kötelesek megoldást keresni e területen.
A kortárs-mediációban egy, az érintett felekkel egyenrangú közvetítő segíti a feleket abban, hogy elmondják álláspontjukat és lehetőleg elfogadják egymás szempontjait. A mediátor semleges, objektív, és nem ítélkező harmadik fél. Az iskolákban a találkozó alkalmával két kortárs mediátor van jelen, egyrészt, hogy egymás munkáját segítsék, másrészt, hogy az érintettek úgy érezzék, mindkettejük érdekeit képviseli egy-egy mediátor. A norrbotteni program célja volt többek között az iskolai erőszak megelőzése és a probléma felszámolása mellett gyors és költséghatékony konfliktuskezelési lehetőség biztosítása nem csupán anyagi értelemben, hanem az érzelmek és szükségletek szempontjából is. Valamint, a tanulók megtanítása arra, hogy ne az embert, hanem annak cselekedeteit ítéljék el. A projekt arra is ösztönzi a fiatalokat, hogy a konfliktusaikat maguk próbálják megoldani, és ne hagyják, hogy azokat a felnőttek rendezzék el helyettük. Segíti a tanárokat abban, hogy a vitarendezéshez új, pozitív szemlélettel viszonyuljanak, és átadja számukra és a tanulóknak is azokat a készségeket, amelyek a viták békés rendezéséhez szükségesek.

Tettes-áldozat mediáció
Szlovákia: A pártfogó felügyelet és a mediáció intézményének bevezetése három fázisban valósult meg Szlovákiában. 2002. április 1-jén indított el az Igazságügyi Minisztérium egy egyéves, szakaszonként értékelt pilot-projektet, amelynek célja a pártfogó felügyelet és a mediáció gyakorlati alkalmazása és értékelése volt meghatározott kerületi bíróságokon. Az akkoriban hatályos szlovák büntetőjog hivatalosan nem ismerte sem a pártfogó felügyelet, sem a mediáció intézményét, sem pedig azok büntetés helyett való alkalmazhatóságát. 2004. január 1-jén megalakult a Pártfogó Felügyelői és Mediációs Szolgálat a pártfogó felügyeleti és mediációs törvény elfogadásának eredményeként. Minden bíróságon bevezették a pártfogó felügyelő (mediátor) pozícióját. A törvény első ízben szabályozta a pártfogó felügyelő és a mediátor tevékenységeit, jogaikat és kötelezettségeiket, valamint a pártfogó felügyelői és mediációs tevékenység folytatásával kapcsolatos szakmai követelményeket. A pártfogó felügyelők és mediátorok köztisztviselők, akik közfeladatot látnak el, 54 kerületi bíróságon.
2010-ben közel 100 pártfogó felügyelő és mediátor, valamint 3 asszisztens tevékenykedik a szolgálat keretében. A pártfogó felügyeleti és mediációs eljárások teljes körű bevezetésére a Büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvény 2006-os módosítása után került sor. A pártfogó felügyelő feladata a bűnelkövetők magaviseletének intézményesített felügyelete, valamint tanácsadás végzése annak érdekében, hogy az elkövető sikeresen reintegrálódjon a társadalomba. Ellenőrzi, hogy teljesíti-e a terhelt vagy az elítélt a vele szemben kiszabott, szabadságelvonással nem járó korlátozásokat és kötelezettségeket, továbbá figyelemmel kíséri a feltételesen szabadlábon lévő elítélt magaviseletét és segíti őt a társadalomba való beilleszkedésben. (A pártfogó felügyelők és mediátorok mellett működik egy felnőttekkel és fiatalkorúakkal külön foglalkozó felügyelői hálózat is, melynek tagjai szintén köztisztviselők. Munkájuk elsősorban az elítéltek – főleg szociális jellegű – problémáinak megoldására irányul, egyrészt a szociális munkában alkalmazott módszereket, másrészt pedig a pártfogó felügyelők és mediátorok által alkalmazott eljárásokat használják.)
A mediációs folyamat során a pártfogó felügyelő és mediátor arra törekszik, hogy a felek között a törvényeknek megfelelő egyezség jöjjön létre, és ezáltal a bíróság vagy az ügyész az ügyet büntetőeljáráson kívül rendezze. Tevékenységüket a bíró vagy az ügyész utasításai alapján végzik, a mediációs folyamat során a pártfogó felügyelő és a mediátor vagy az eljárásban részt vevő felek valamelyikének javaslata alapján kezdi meg tevékenységét, vagy az eljárás során rendelik el a módszer alkalmazását. A mediáció alkalmazása érdekében a pártfogó felügyelőnek és mediátornak meg kell szereznie az illetékes bíró vagy a vádemelést megelőző szakaszban az ügyész hozzájárulását. A pártfogó felügyelő és mediátor eljárása során különböző személyekkel működik együtt, a szükséges információkat jogában áll beszerezni állami hatóságoktól, önkormányzatoktól és más jogi személyektől.29
Horvátország: 2001 óta alkalmazzák az tettes-áldozat mediációt, kizárólag fiatalkorú elkövetők esetében a vádemelés előtt. 1997-ben a fiatalkorúak bíróságairól szóló törvény bevezette az új módszert a fiatalkorúak igazságszolgáltatási rendszerébe. A bűncselekményeket elkövető fiatalkorúakra és fiatal felnőttekre 3 szankció-típus róható ki: az oktató-nevelő intézkedések, a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézetében letöltendő szabadságvesztés és egyéb védelmi intézkedések. A 16 éven aluli kiskorúakkal szemben csak oktató-nevelő intézkedéseket lehet alkalmazni, amely Horvátországban az alapját képezi a fiatalkorúak igazságszolgáltatási rendszerének. Ezen intézkedések három csoportba sorolhatók: figyelmeztetés (bírósági megrovás, speciális kötelezettségek előírása vagy oktatási központba utalás), intenzív felügyelet (pártfogó felügyelet) és különböző oktató-nevelő intézetekbe utalás. A fiatalkorúak bíróságairól szóló törvény lehetővé teszi a bírósági útról való elterelést azáltal, hogy a fiatalkorúak ügyészének döntési jogot biztosít abban, hogy az 5 évi szabadságvesztésnél nem súlyosabban büntetendő bűncselekmények esetén mérlegelheti az ügyész, hogy lefolytatja-e a büntetőeljárást a kiskorúval szemben. Ha az ügyész úgy dönt, hogy nem folytatja a büntetőeljárást, 4 speciális kötelezettség terhelheti a kiskorút (amennyiben vállalja): (1) jóváteszi/kompenzálja az okozott kárt, (2) közreműködik humanitárius vagy más olyan szervezet munkájában, amely a közösség támogatásával vagy környezetvédelemmel kapcsolatos tevékenységet folytat, (3) gyógykezelésnek veti alá magát kábítószer- vagy más függőségének kezelése érdekében, valamint (4) egyéni vagy közösségi munkát vállal egy ifjúsági tanácsadó szolgálatnál. A fiatalkorúak által elkövetett bűncselekmények kapcsán a következő feltételekkel alkalmazható tettes-áldozat mediáció: a kiskorú által elkövetett bűncselekmény megalapozott gyanúja, a bűncselekmény legfeljebb 5 évi szabadságvesztéssel vagy pénzbüntetéssel büntetendő, a büntetlen előéletűek prioritást élveznek, visszaesők esetén is alkalmazható, az elkövető szabadon eldöntheti, hogy részt vesz-e a mediációs eljárásban, valamint olyan bűncselekmények esetén, ahol a vád elejtésének lehet helye, ott nincs lehetőség mediációra. 1998 óta a kiskorú elkövetőkkel kapcsolatos ügyek 35-45%-át sikerült bíróságon kívül rendezni, vádemelés előtti eljárás keretében, ezek 25%-ában alkalmaztak áldozat-elkövető mediációt.
2000-ben indult a „Fiatalkorúak által elkövetett bűncselekmények alternatív kezelése bíróságon kívüli rendezés révén” elnevezésű projekt, melynek keretében bevezették a tettes-áldozat mediációt. A program 3 évig tartott, mely 450 óra felügyelt gyakorlatot és a mediáció különböző megközelítéseivel kapcsolatos elméleti képzést biztosított 24 szakember számára. A projekt keretében dolgozták ki a fiatalkorú bűnelkövetők ügyeinek bíróságon kívüli rendezésének modelljét. Eszerint a nyomozás után az illetékes rendőrség tájékoztatja a kiskorúak ügyészét az ügyről, aki eldönti, hogy azt vádemelést megelőző eljárásra utalja-e. A vádemelést megelőző eljárásban felajánlják az áldozatnak és az elkövetőnek a bűncselekmény nyomán kialakult helyzet rendezésében való aktív részvétel lehetőségét. Mediációra csak akkor kerülhet sor, ha az eljáró ügyész jelenlétében mindkét fél szabad akaratából hozzájárul az eljárás lefolytatásához. A mediációs eljárást a 3 mediációs szolgálat valamelyikében képesítéssel rendelkező mediátor folytatja le, melynek végén az érintett ügyészt tájékoztatják az eredményről. Ha sikeres a folyamat, az ügyész dönthet úgy, hogy nem folytatja a büntetőeljárást. 2001 és 2006 közötti statisztikai adatok alapján az esetek 86%-ában az ügyész nem indított büntetőeljárást a kiskorúak által elkövetett bűncselekmények kapcsán.30
Lengyelország: Az 1990-es évek elején a mediációs programok bevezetésére vonatkozó iránymutatást egy erre létrehozott munkacsoport dolgozta ki. A munkacsoport a mediáció gyakorlata kialakításának lépéseit mediációs kísérleti projektek megvalósításában, a mediációval kapcsolatos tájékoztatásban határozta meg. 1996-ban indultak a fiatalkorúakat érintő első kísérleti programok. A mediáció intézménye 1997-ben bekerült a Büntető törvénykönyvbe és a büntetőeljárási törvénybe, 2000-től pedig a fiatalkorúak büntetőeljárásáról szóló törvényben is szerepel a mediációs eljárás lehetősége. 
A jogalkotó valamennyi jogi konfliktustípus esetén előnyben részesíti a mediáció útján történő rendezést a büntetőeljárás valamennyi szakaszában. A tapasztalatok azt mutatják, hogy az igazságszolgáltatásban dolgozók támogatják a mediáció alkalmazását a fiatalkorúak büntető ügyeiben. A bíró és vádemelés előtt az ügyész hivatalból, vagy a sértett és a terhelt közös kezdeményezésére, vagy valamelyikük kezdeményezésére és a másik jóváhagyásával előterjesztett kérelemre az ügyet megfelelő mediációs intézmény vagy mediátor elé utalhatja. A mediációs eljárás hossza az egy hónapot nem haladhatja meg, időtartamát pedig nem kell beszámítani a vádemelés előtti szakasz időtartamába, valamint az előkészítéséhez és lefolytatásához szükséges időtartam nem számít be sem a nyomozó hatóság, sem az ügyészség által végzett nyomozás tartamába. Ha a mediáció eredményes, az eljárás feltételes megszüntetésének, a büntetés rendkívüli enyhítésének, a büntetés feltételes felfüggesztésének, valamint büntetés helyett intézkedés alkalmazásának lehet helye. Az Igazságügyi Minisztérium rendeletben határozta meg a mediációs eljárás részletes szabályait, ez alapján a mediátor a bírói vagy ügyészi értesítés kézhezvételét követően haladéktalanul köteles felvenni a kapcsolatot a sértettel és a terhelttel, hogy megbeszéljék, mikor és hol találkozik velük külön-külön a mediáció előtt. Megszervezi a két féllel külön-külön lefolytatandó előkészítő megbeszéléseket, ahol tájékoztatja őket a mediáció lényegéről, az eljárás szabályairól és a jogaikról. Ezután lefolytatja a tettes-áldozat mediációs üléseket a két fél együttes jelenlétében, illetőleg segíti a feleket a megállapodás feltételeinek írásos megfogalmazásában, és ellenőrzi a megállapodás betartását. Ha a mediációs eljárás eredményes, a büntetőbíróság a következő döntéseket hozhatja: a büntetőeljárást feltételesen vagy feltétel nélkül megszünteti, a mediációs eljárásban született megállapodás rendelkezéseit tartalmazó ítéletet hoz, vagy a tárgyalás mellőzésével hoz marasztaló ítéletet (ha az elkövető önként elfogadta a büntetést a mediációs eljárás során). A büntető törvénykönyv úgy rendelkezik, hogy a büntetés kiszabásakor a bíróság köteles figyelembe venni a tettes és a sértett között lefolytatott mediációs eljárás eredményességét, illetve a köztük a vádemelést megelőző vagy a bírósági szakaszban létrejött egyezséget. Magánvádas ügyekben a tárgyalás megkezdése előtt sor kerül egy ún. békítő szakaszra, melynek során a bíróság felhívja a feleket arra, hogy egyezzenek meg és béküljenek ki, és a felek a tárgyalás későbbi szakaszában is köthetnek megállapodást, mely az eljárás megszüntetését eredményezi. A hivatalból üldözendő bűncselekmények miatt folytatott büntetőeljárásokban a mediáció eredményessége az eljárás feltételes megszüntetését eredményezheti, melynek főszabály szerint nincs helye 3 év szabadságvesztésnél súlyosabban büntetendő bűncselekmények esetén. Azonban a 3 évi szabadságvesztésnél súlyosabban, de az 5 évet meg nem haladó büntetési tételű bűncselekmények esetén megszüntethető feltételesen az eljárás, amennyiben a sértett és a terhelt kibékülnek és a terhelt jóvátette az okozott kárt, vagy a terhelt és a sértett megállapodtak a kár rendezésének módjában.
Statisztikai adatok szerint 1998-ban a mediációra utalt ügyek száma 18 volt, 2003-ra ez a szám 1838-ra emelkedett. Az ügyek 60%-ában sikerült megállapodásra jutniuk a feleknek, 34%-ában sikertelen volt a megállapodási kísérlet, a fennmaradó 6%-ában egyéb okból elmaradt a mediáció. A mediációs eljárást gyakran alkalmazzák a család és a gyámság, az élet és az egészség, az emberi méltóság és a testi épség elleni bűncselekmények esetén, vagyon elleni bűncselekmények esetén azonban ritkán. 1999-es adatok szerint a mediációs eljárást követően az ügyek 23,8%-ában a büntetőeljárás feltétel nélküli megszüntetésében, 23,5%-ában felfüggesztett szabadságvesztés-büntetésben, 20,9%-ában a mediációs megállapodásra való hivatkozás nélkül a büntetőeljárás feltételes megszüntetésében, 15,4%-ában pedig a mediációs megállapodásban foglalt feltételekre hivatkozással a büntetőeljárás megszüntetésében határozott a bíróság. A mediáció gyakorlatát végző legfontosabb szerv a Lengyel Mediációs Központ, melyhez mintegy 500 mediátor tartozik, tagszervezeteinek száma 30 körüli. Főbb tevékenységei a mediációs eljárások lefolytatása, a mediáció népszerűsítése, „A Mediátor” című negyedéves szakfolyóirat és ás anyagok kiadása, valamint tréningek szervezése, továbbá polgári jogi jogvitákban is eljár. A mediátori megbízás feltételei a lengyel állampolgárság, a 26. életév betöltése, a büntetlen előélet, valamint a szakmai tapasztalat.31

Melléklet 5: Lábjegyzet
1 http://www2.ohchr.org/english/bodies/crc/docs/CRC.C.GC.10.pdf
2 http://conventions.coe.int/Treaty/en/Treaties/Html/160.htm
3 Az Országos Módszertani Családsegítő Munkacsoport által 2010. január 27-én elfogadott Módszertani ajánlás az esetmegbeszélés folyamatára vonatkozóan.
4 Esetkonferencia a gyakorlatban (Tolna Megye Módszertani Gyermekjóléti Központjának ajánlása, Szekszárd, 2010.)
5 Skócia: www.children1st.org.uk; USA: http://www.americanhumane.org/children/programs/family-group-decision-making/; Kalifornia állam: http://www.f2f.ca.gov/team.htm. Lásd erről még Békés és fájdalommentes  megoldások– családsegítő mediációsszolgáltatások Magyarországon (tanulmánykötet) (Szerk.: Herczog Mária) kiadó: Család Gyermek Ifjúság Egyesület; Megbékélés és jóvátétel (Szerk.: Herczog Mária); kiadó Család Gyermek Ifjúság Egyesület. 
6 A kérdéskört elemzem a gyermekjogi projekt keretében folyatatott AJB-2324/2012, valamint az AJB-2485/2012. számú vizsgálataimat lezáró jelentéseimben is. 
7 Felelősségvállalás, kapcsolat és helyreállítás. Szerk: Barabás Tünde-Fellegi Borbála-Windt Szandra. 2011. Budapest. OKRI. 29. oldal.
8 A pártfogó felügyelettel, különös tekintettel a fiatalkorúak vonatkozásában, külön foglalkoztam az AJB 2987/2012. számú jelentésben.
9 Az összesített adatokat a jelentés 2. számú melléklete tartalmazza
10 A Heves Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet kezdeményezésére egy város környéki illegális szemétlerakó felszámolásában segítettek az elítéltek. A 20 fős takarító brigád kíséretéről és szakszerű őrizetéről a munka ideje alatt a büntetés-végrehajtási intézet gondoskodott. A Tolna Megyei Bv. Intézet is bekapcsolódott ebbe a programba, amelynek célja a büntetés-végrehajtási intézet és az elítéltek közösségi szerepvállalásának erősítése; hozzájárulás Szekszárd Város tisztaságának megőrzéséhez, a börtönről kialakult közgondolkodás átalakítása illetve annak bemutatása, hogy börtön is integráns része a város közösségi életének. A fogvatartottak egészséges önértékelésének, környezettudatos gondolkodásának kialakítása, a fogvatartotti reszocializáció elősegítése. A program során a következőket végezték el: a Prantner János utcai Madárbarát Park sétaösvény tükrének kialakítása, és későbbi karbantartása, az UFC pálya lelátójának festése és gyommentesítése, a Kelemen Endre Szakközép Iskola kerítésének festése; 14 m3 illegális hulladék gyűjtése a Csörge- tónál.
11 Ez a magyar vezetés (Foresee) alatt álló nemzetközi konzorcium által végrehajtott európai projekt a mediáció és a többi resztoratív eljárás szerepét és lehetőségét vizsgálja, azonban nem a büntetés kiszabása előtt, hanem börtönkörnyezetben, a súlyos bűncselekmények elkövetőit és áldozatait fókuszba állítva. A legutóbbi két évtizedben a resztoratív igazságszolgáltatás és intézményei széles körben kerültek befogadásra az európai jogrendszerekben, és számos projekt vizsgálta hatásukat az áldozatokra, elkövetőkre, és közösségekre. Azonban ezen projektek többsége a resztoratív igazságszolgáltatás ítélethozatal előtti szerepére koncentrált, mint lehetséges elterelő módszerre a kevésbé súlyos bűncselekmények esetében, annak ellenére, hogy kutatások bizonyították, hogy a resztoratív intézmények a súlyos bűncselekmények esetében képesek leginkább pozitív hatásukat kifejteni és látványos eredményt elérni. A projekt az érintett országok kutatói, szakemberei, jogalkotói, bűnügyi jogászai bevonásával interszektorális, interkulturális, interdiszciplináris párbeszédet és közös munkát igyekszik létrehozni. A projekt egyaránt magában foglal elméleti és gyakorlati kutatást, valamint helyszíni vizsgálatokat. Mint az a fentiekben is kifejtésre került, a projekt fő célja feltérképezni a mediáció és a resztoratív gyakorlatok börtönökön belüli alkalmazásának lehetőségét. A további célok között szerepel annak vizsgálata, hogy ezek az eljárások hozzájárulnak-e az áldozatok segítéséhez, az elkövetők felelősségvállalásához, a bv. személyzet és az elítéltek konfliktusainak hatékonyabb feloldásához, és az elítéltek társadalmi reintegrációjához szabadulásuk után. A helyreállító igazságszolgáltatás eszközeinek börtönkörnyezetben történő tesztelése lehetőséget nyújt hatékonyságuk vizsgálatára a legsúlyosabb bűncselekmények esetében is.
12 A szakemberek képzésének témáját részletesen az AJB-3070/2012. számú, szintén a Gyermekjogi Projekt részét képező jelentésemben elemzem. 
13 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat
14 Vö. 21/1996. (V. 17. ) AB határozat 
15 Bándi Gyula: A közvetítés (mediáció) jogi szabályozásának továbbfejlesztése Jogtudományi Közlöny 2000./1.
16 Lsd: A mediáció és a bírósági eljárások kapcsolata Magyarországon. Tanulmány a Mediációs Kísérleti Programról 2010. március 17. Szerkesztette: Fürjes Balázs, Dr. Krémer András, Dr. Somodi Éva 10. oldal
17 Gyer. 30. § (1) és (2) bek.
18 Gyer. 30/A. § (1)-(4) bek.
19 Somfai Balázs: A Kapcsolattartás, mint a gyermek emberi joga hvgorac Lap-és Könyvkiadó Kft. 2008. 149. o.
20 Gyer. 33. § (5) bek.
21 30/A § (2) bek.
22 Ket. 33. § (1). (3) és (7) bek.
23 Lsd. A mediáció és a bírósági eljárások kapcsolata Magyarországon. Tanulmány a Mediációs Kísérleti Programról 2010. március 17. Szerkesztette: Fürjes Balázs, Dr. Krémer András, Dr. Somodi Éva 51. o.
24 Lsd. A mediáció és a bírósági eljárások kapcsolata Magyarországon. Tanulmány a Mediációs Kísérleti Programról 2010. március 17. Szerkesztette: Fürjes Balázs, Dr. Krémer András, Dr. Somodi Éva 75. o. 
25 Somfai Balázs: A Kapcsolattartás, mint a gyermek emberi joga hvgorac Lap-és Könyvkiadó Kft. 2008. 113. o.
26 Somfai Balázs: A Kapcsolattartás, mint a gyermek emberi joga hvgorac Lap-és Könyvkiadó Kft. 2008. 116. o. 
27 T/7971. számú törvényjavaslat a Polgári Törvénykönyvről 4:181. § és 4:186. § (http://www.parlament.hu/irom39/07971/07971.pdf) 
28 A nemzetközi háttér kidolgozásában részt vettek az ELTE  Állam-és Jogtudományi Karán működő Gyermekjogi Jogklinika hallgatói: Vas Réka, Károly Zsófia.
29 Peter Mrazek: Áldozat-elkövető mediáció és mediátorok Szlovákiában. In: A helyreállító igazságszolgáltatás európai jó gyakorlatai a büntetőeljárásban Konferenciakötet, Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, Budapest, 2010., 211-214. oldal.
30 Prof. Dr. Antonija Zizak: Mediáció alkalmazása fiatalkorúak büntető ügyeiben Horvátországban. In: A helyreállító igazságszolgáltatás európai jó gyakorlatai a büntetőeljárásban Konferenciakötet, Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, Budapest, 2010., 171-176. oldal.
31 Wojciech Juszkiewicz: A jóvátétel enyhítő körülményként való figyelembevétele a büntetés kiszabásakor – mediáció Lengyelországban. In: A helyreállító igazságszolgáltatás európai jó gyakorlatai a büntetőeljárásban Konferenciakötet, Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium, Budapest, 2010., 118-124. oldal.