Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2798/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Zemplényi Adrienne 
Az eljárás megindulása
„A Munka Méltósága” címmel 2012-ben alapjogi projektet indítottam, amelynek keretében a tág értelemben vett munka világának jogilag releváns és megragadható elemeit, az állami szerepvállalást a foglalkoztatás területén, a „méltó” munkához való jog összefüggéseit kívánom áttekinteni. A projekt keretein belül – különös tekintettel az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 1. § (2) bekezdésének d) pontjában foglaltakra – kiemelten kívánok foglalkozni az egyes védett csoportba tartozó személyek, ezen belül is a pályakezdő fiatalok munkavállalási lehetőségeivel, különös tekintettel a felsőoktatási reform következtében esetlegesen munkát vállalni kényszerülők elhelyezkedési esélyeinek, a munka világába történő bevezetésének lehetőségeire, dilemmáira.
A fentiekre tekintettel az Ajbt. 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból átfogó vizsgálatot indítottam. A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) és (2) bekezdése alapján megkereséssel fordultam a nemzeti erőforrás miniszterhez (jogutódja emberi erőforrások minisztere), a Nemzetgazdasági Minisztérium foglalkoztatáspolitikáért felelős államtitkárhoz, valamint a Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójához. A problémakör részletesebb megismerése érdekében emellett szakmai és civil szervezetekkel – a Munkaadók és Gyáriparosok Országos Szövetségével, valamint a Hallgatói Önkormányzatok Országos Konferenciájával – is felvettem a kapcsolatot, akiktől az üggyel kapcsolatban az Ajbt. 26. §-a alapján kértem tájékoztatást.

Az érintett alkotmányos jogok
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”);
·	A munka szabad megválasztásához való jog (Alaptörvény XII. cikk (1) „Mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz. Képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. (2) Magyarország törekszik megteremteni annak feltételeit, hogy minden munkaképes ember, aki dolgozni akar, dolgozhasson.”

Az alkalmazott jogszabályok
-	1999. évi C. törvény az Európai Szociális Karta kihirdetéséről
-	A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. tv. (Flt.)
-	A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény
-	A nemzeti felsőoktatásról szóló 2011. évi CCIV. törvény (Fot.)
-	A szakképzésről szóló 2011. évi CLXXXVII. törvény (Szt.)
-	A felnőttképzésről szóló 2001. évi CI. törvény
-	A Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet 
-	A munkaerő-piaci szolgáltatásokról, valamint az azokhoz kapcsolódóan nyújtható támogatásokról szóló 30/2000. (IX. 15.) GM rendelet
-	A 2012-ben a felsőoktatásban felvehető, államilag támogatott hallgatói létszámkeretről szóló 1007/2012. (I. 20.) Kormányhatározat
-	1250/2010. (XI. 19.) Korm. határozat az Európa 2020 Stratégia végrehajtását megalapozó előzetes Nemzeti Intézkedési Terv elfogadásáról és a végleges Nemzeti Intézkedési Terv előkészítésével összefüggő további feladatokról

Előzmények
2012. január 5-én a Nemzeti Erőforrás Minisztérium oktatási államtitkára kormányszóvivői tájékoztatón ismertette a 2012-ben a felsőoktatásba felvehető, államilag támogatott hallgatói létszámkeretet. A 2011-ben meghatározott 53.450-es keretszámhoz képest 2012-ben az állam 39.087 fő felsőoktatási tanulmányait támogatja száz százalékban, 5550 fő pedig részösztöndíjjal tanulhat tovább, vagyis tanulmányaikat csak 50 százalékban támogatják1.
Az intézményekre, képzési területekre és szakokra lebontott keretszámokat január 20-án hozták nyilvánosságra, a felsőoktatási felvételi tájékoztató kiegészítése pedig január 31-én jelent meg.
Az (emiatt) meghosszabbított jelentkezési határidő2 – február 24 – lejártát követően közzétett adatok szerint 2012-ben az előző évihez képest 30 ezerrel kevesebben, összesen 110.617-en jelentkeztek valamilyen képzésére; ebből államilag támogatott képzésre 93 ezren. Összehasonlításképpen 2010-ben 140.308-an, a 2011-es felvételi eljárásban pedig 140.954-en (a pótfelvételin további 13 ezren) felvételiztek3.

Vizsgálatom során arra kerestem a választ, hogy a felsőoktatási reform előkészítése és a felvételi keretszámok megállapítása során, az illetékes szakminisztériumok együttműködtek-e annak érdekében, hogy a megváltozott felsőoktatási finanszírozási rendszer következtében a felsőoktatásból kiszoruló és – esetlegesen – munkát vállalni kényszerülő szakképzetlen és gyakorlati tapasztalatokkal nem rendelkező fiatalok elhelyezkedési esélyeit, a munka világába történő bevezetésének lehetőségeit elősegítsék.

A megállapított tényállás
Eljárásom során először a felsőoktatási törvény előkészítésért felelős szaktárcát kerestem meg. A nemzeti erőforrás miniszterhez intézett megkeresésben a következő konkrét kérdésekre vártam választ:
- 	A felsőoktatási törvény előkészítése és a felvételi keretszámok megállapítása során egyeztettek-e a munkaügyi tárcával annak érdekében, hogy milyen képzési, szakképzési lehetőséget biztosítsanak azon középiskolából kikerülő diákok számára, akik nem jutnak be a felsőoktatásba?
-	A tárca tett-e ezzel kapcsolatban javaslatot más minisztérium felé, kezdeményeztek-e, zajlottak-e ilyen irányú egyeztetések?  
-	Készítettek-e előzetes számításokat arra vonatkozóan, hogy várhatóan milyen létszámban szorulhatnak ki a fiatalok a felsőoktatásból, akiknek a munkaerő-piaci elhelyezését, szakképzését biztosítani kell?
-	Elkülönítettek-e ezekre a célokra külön anyagi forrásokat? Erre való tekintettel indítanak-e új, vagy nagyobb létszámú szakképzéseket?
-	Van-e a tárcának arról tudomása, hogy a fiatalok kellően tájékozottak-e a szakképzési lehetőségekről, illetve azokról a munkaerő-piaci szolgáltatásokról, amelyekkel a munkaügyi szervek segíteni tudják az elhelyezkedésüket? Ezzel összefüggésben terveznek-e kiemelt tájékoztatási, vagy információs szolgáltatásokat a fiatalok „megszólítására” a szakképzési formákról? 

A nemzeti erőforrás miniszter, kérdéseimmel kapcsolatban a következőkről tájékoztatott:
A felsőoktatási törvény előkészítése párhuzamosan zajlott a szakképzésről szóló törvény, valamint a köznevelési törvény előkészítésével. A szakképzésről szóló törvény tekintetében – annak érdekében, hogy a felsőfokú szakképzésekre a 2012/2013-as tanévben még jelentkezhessenek a tanulók – folyamatos egyeztetések zajlottak a Nemzetgazdasági Minisztérium munkatársaival. Az államilag támogatott felsőoktatási létszámkeretről szóló kormányrendelet előkészítése folyamán pedig rendszeres tárcaközi egyeztetések voltak a Nemzeti Erőforrás Minisztérium és a Nemzetgazdasági Minisztérium munkatársai részvételével.
Tekintettel arra, hogy az új típusú, államilag támogatott (teljes és részösztöndíjas) férőhelyek száma az előző évi beiskolázáshoz viszonyítva csak 9 %-os csökkenést mutat, így – a demográfiai változásokat és az érettségizők számának fokozatos csökkenését figyelembe véve – álláspontja szerint nem várható, hogy jelentős létszámban szorulnának ki fiatalok a felsőoktatásból. 
Azon középiskolából kikerült diákok számára, akik a felsőoktatásba nem jutottak be – a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (a továbbiakban: Nkt.) fokozatos hatályba lépéséig – a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Kot.) lehetőséget biztosít az első szakképesítésük megszerzésére, amely elősegíti a munka világába történő bekapcsolódásukat.
A Magyar Köztársaság minisztériumainak felsorolásáról szóló 2010. évi XLII. törvény 2. § (1) bekezdés kb) pontja alapján a foglalkoztatáspolitikával, a szakképzéssel és felnőttképzéssel kapcsolatos feladatok a Nemzetgazdasági Minisztérium hatáskörébe tartoznak, így ezzel kapcsolatban a tárcának csak szűk körben van eljárási jogosultsága. Tekintettel arra, hogy a szakképzésre vonatkozóan elkülönített anyagi forrással nem rendelkezik, ezért még a felelőségi köréhez tartozó feladatok elvégzéséhez – az Országos Képzési Jegyzék szerinti oktatási, közművelődési, kulturális, egészségügyi, szociális és sport területén lévő szakképesítések tekintetében – sincs meg a szükséges forrása. E tárgyban már javaslattal élt a Nemzetgazdasági Minisztérium felé, azonban támogató választ még nem kapott.
A pályaválasztással kapcsolatos kérdésemre arról tájékoztatott, hogy a tárca nem tervez kiemelt tájékoztatást a szakképzési formákról, mivel, a szakképzés központi irányítása és annak kommunikációja a nemzetgazdasági miniszter feladatkörébe tartozik.
Ezt követően a Nemzetgazdasági Minisztérium Foglalkoztatáspolitikáért Felelős Államtitkárságához fordultam, ahonnan ugyanezen kérdéseimre a következő válaszokat kaptam: Az oktatásért felelős államtitkárság a felsőoktatási keretszámok 2012. évi alakulásáról nem kezdeményezett külön egyeztetést a foglalkoztatáspolitikáért felelős államtitkársággal. Álláspontjuk szerint a felsőoktatásban továbbtanulni szándékozó fiatalok közül kevesen kényszerülnek arra, hogy szakmai végzettség nélkül, azonnal a munkaerőpiacon helyezkedjenek el önmagában amiatt, mert nem jutnak be államilag finanszírozott képzésbe a felsőoktatási intézményekben. Ha egy érettségizett fiatalnak nincs lehetősége tanulmányait a tervei szerint felsőoktatásban folytatni, külön kormányzati intézkedések nélkül is lehetősége van piacképes szakmai végzettséget szerezni, például érettségi után az Országos Képzési Jegyzék tetszőleges szintjén tanulhat tovább. A szakközépiskolák pedig 2012 szeptemberében még a korábbi szabályok szerint indíthatnak felsőfokú szakképzést, ahol az államilag támogatott létszámok vonatkozásában nincsenek a felsőoktatáséhoz hasonló korlátozások. Tekintettel arra, hogy iskolai rendszerű képzésben az első szakképesítésre történő felkészítés ingyenes, így az érintett tanuló saját iskolájában vagy más középiskolában is folytathatja tanulmányait. Arra is lehetősége van, hogy többféle oktatási munkarendből válasszon, hiszen 22 éves kor alatt nappali oktatási munkarendben is tanulhat, de 18 éves kor felett más munkarendet is választhat.
A tárca – bár előzetesen nem végzett ilyen felmérést –, azon kérdésem megválaszolása érdekében, hogy várhatóan mekkora létszámú fiatal számára kellene biztosítani, hogy a tanulmányait a szakképzés keretein belül folytassa, és a szakképző intézmények rendelkeznek-e az ehhez szükséges szabad kapacitással, többféle módszertant is alkalmazott.
Megvizsgálták, hogy elsősorban az érettségire épülő iskolai rendszerű szakképzésben, azaz a szakközépiskolák szakképzési évfolyamain országosan mekkora a szabad kapacitás. Ennek vizsgálata során azzal kellett szembesülniük, hogy erre vonatkozóan egyetlen olyan szerv sem gyűjt országosan adatokat, amelynek feladatkörébe tartozik az oktatással, ezen belül különösen az iskolai rendszerű szakképzéssel kapcsolatos adatok statisztikai célú gyűjtése.
A másik nehézséget annak a módszertani kérdések tisztázása jelentette, hogy mi tekinthető szabad kapacitásnak. A megteremthető kapacitás határait elsősorban a fizikai korlátok jelentik: hány tanterem, eszköz, tanműhely vagy gyakorlati képzőhely áll rendelkezésre. Emellett az intézmény átszervezésre nyitva álló határidő (május 31.) után korlátozott lehetőségei vannak a fenntartóknak intézményeik kapacitásának növelésére. Az alapító okiratokban (nem állami, nem önkormányzati iskolák esetén a működési engedélyben) foglalt létszámkorlátok szűkebb értelemben vett kapacitást jeleznek. Amennyiben az alapító okirat szerinti létszám lényegesen nagyobb, mint az intézmény tényleges tanulólétszáma, úgy ez a kapacitás a gyakorlatban akkor tölthető fel, ha a megfelelő személyi feltételek a tanévkezdés előtt biztosíthatók. Létezik egy szűk értelemben vett szabad kapacitás is: a tényleges osztálylétszámok gyakran nem érik el még a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 3. mellékletében foglalt átlaglétszámot sem, azaz az elinduló osztályok keretein belül is van a rendszerben egy állandó szabad kapacitás.
Az iskolai rendszerű szakképzés szabad kapacitásainak feltérképezése céljából először a nyilvánosan hozzáférhető adatgyűjtéseket tekintették át. Ezek a Közoktatás Információs Rendszere: www.kir.hu KIR-STAT2009 aggregátor, valamint az ugyanezen, minden év októberi kötelező adatszolgáltatáson alapuló Statisztikai tájékoztató Oktatási évkönyv 2010/2011. (a továbbiakban Oktatási évkönyv 20 10/201 1.) című kiadvány; illetve a KSH oktatási témájú adatai.
Ezt követően felvették a kapcsolatot az Oktatási Hivatal közoktatásért felelős szervezeti egységével, ahol azt a tájékoztatást kapták, hogy a szakközépiskolák szakképző évfolyamaira vonatkozó adatokkal az Oktatási Hivatal nem rendelkezik. Ennek oka, hogy az Oktatási Hivatal a középfokú felvételi eljárás révén teljes körű adatokkal csak a beiskolázási évfolyamokra vonatkozóan rendelkezik, a szakközépiskola 1/13. (szakképzési) évfolyama pedig nem beiskolázási évfolyam. A nem nappali rendszerben meghirdetett iskolai rendszerű képzések ugyancsak nem vesznek részt a központi középfokú felvételi eljárásban.
Ezt követően megkeresték az Emberi Erőforrások Minisztériuma (EMMI) Oktatásért Felelős Államtitkárságát, ahol szintén azt a tájékoztatást kapták, hogy az EMMI feladatkörében sem folyik olyan adatgyűjtés, amely közvetlen választ nyújtana a szakközépiskolai szabad kapacitás kérdésére. 
A tényleges helyzet megállapítása érdekében végül felvették a kapcsolatot több nagy szakképző iskolai fenntartóval (önkormányzatokkal) és a kormányhivatal Heves megyei oktatási főosztályával.
A megkeresett szervek megerősítették, hogy a szakközépiskolák általában nem működnek teljes kapacitással – pontos felmérések híján 85-90%-ra becsülték a szakközépiskolák kapacitáskihasználását, az általánosan képző évfolyamokkal együtt. Különösen a szakképzési évfolyamokon gyakori, hogy az intézményvezetők alacsony létszámú osztályok indítására kérik a fenntartó engedélyét, azaz a 10-15%-os aránynál magasabb a szabad férőhelyek száma. Tovább árnyalja a képet, hogy hány osztály indítására adnak a fenntartók engedélyt a beiskolázási döntéskor. (A 2012 szeptemberében induló tanévre vonatkozóan már 2011 szeptemberében meghozták a döntést!) A fenntartók nagy része egyébként nem tartotta szükségesnek, hogy külön intézkedéseket vagy vizsgálatokat folytasson a felsőoktatási keretszámok csökkenése miatt várható növekvő érdeklődés miatt. Ez véleményük szerint nem is indokolt, tekintettel a legalább 10%-osra becsült szabad kapacitásokra és a még ennél is jelentősebb mértékű túltervezésre. A szakközépiskolák nappali tagozatára járók 10%-a ugyanis országosan nagyságrendileg 20 ezer fő, ami azt jelenti, hogy valószínűleg a nappali rendszerű szakképzés is képes, vagy rövid idő alatt képessé tehető 15-20 ezer fővel több tanuló fogadására.
Mindezeket megerősíti a Budapest Főváros Önkormányzata által végzett felmérés eredménye is, amelynek keretében a tanulók továbbtanulási szándékát sikertelen felsőoktatási felvételi esetére mérték fel. A felmérésre nem valós kapacitásbővítési igény, hanem csupán a feladatok szervezése, az alapító okirat módosítása miatt volt szükség. A felmérés eredménye szerint a szakközépiskolák szakképző évfolyamain az engedélyezett létszám mindössze 60%-ára van igény a saját intézményen belülről, így megfelelő szabad kapacitás áll rendelkezésre.
Az alapítványi és egyéb magán fenntartású felnőttoktatási intézmények engedélyezett kapacitásairól – annak ellenére, hogy a kormányhivatalok adják ki a működési engedélyüket – semmilyen kimutatás, összegzés nem áll rendelkezésre, így az azokban lévő szakképzési lehetőségekről nem tudtak tájékoztatást adni.
Arra a kérdésemre, mely szerint hogyan látja a felsőoktatásból kiszoruló, illetve továbbtanulni nem kívánó szakképesítés nélküli fiatalok elhelyezkedési esélyeit, az államtitkár a következő választ adta.
Az iskolai rendszerű szakképző intézmények nappali képzéseinek többségét térségi integrált szakképző központok (ún. TISZK-ek) keretében indítják, a regionális fejlesztési és képzési bizottságok munkaerő-piaci alapú döntésének figyelembe vételével. A TISZK-en kívüli szakképző intézményekben, valamint nem nappali munkarendben indított képzésekre ez a döntés nem terjed ki. Előfordulhat emiatt, hogy amennyiben a felsőoktatásba be nem kerülő diákok a döntés által nem támogatott képzések közül a kellő körültekintés és pályaorientációs segítség igénybe vétele nélkül választanak, úgy a munkaerőpiac által nem igényelt képzést választanak.
A szakképesítés nélkül elhelyezkedő, érettségizett fiatalok munkaerő-piaci esélyeit nem tartja biztatónak, azonban kiemelte, hogy az állam éppen azért tartja fontosnak az első iskolai rendszerű szakképesítés megszerzésére való ingyenes lehetőség biztosítását, mert a megfelelő szakmai végzettség jobb elhelyezkedési lehetőséget biztosít a fiataloknak.
Tekintettel arra, hogy a felnőttképzés és a szakképzés megszervezése a Nemzeti Munkaügyi Hivatal (a továbbiakban: NMH) feladatai közé tartozik ezért az NMH főigazgatóját is megkerestem. A főigazgatóhoz intézett kérdéseim a következőek voltak:
-	A munkaügyi szervek felkészültek-e arra, hogy megfelelő szakképzést, pályaorientációt, állásközvetítést nyújtsanak a felsőoktatási reform következtében várhatóan a munkaerőpiacra kerülő nagyobb létszámú szakképzetlen, pályakezdő fiatal számára?
-	Kidolgoztak-e valamilyen stratégiát annak érdekében, hogy a fiatalok megfelelő szakképzéshez jussanak vagy az álláskeresésük során hatékony segítségben részesüljenek a munkaügyi szervek részéről?
-	Milyen források állnak rendelkezésükre az álláskereső fiatalok segítésére? Lehetőségük van-e többletforrásokat bevonni annak érdekében, hogy segítsék ezeknek a fiataloknak a mielőbbi elhelyezkedését, képzését?
-	Tájékozódnak-e, s ha igen, milyen módon a munkaerőpiac szereplőinél annak érdekében, hogy a képzéseik a munkaerőpiac igényeihez igazodjanak? Történt-e ezzel kapcsolatban valamilyen felmérés, együttműködési megállapodás a munkáltatókkal?
-	Van-e valamilyen statisztika, visszajelzés azzal kapcsolatban, hogy a képzések során szakmát szerző fiatalok milyen arányban tudnak elhelyezkedni a munkaerőpiacon?
-	A fiatalok milyen módon tájékozódhatnak a munkaügyi szervek által számukra nyújtott lehetőségekről? Tervezik-e, hogy nagyobb hangsúlyt helyeznek a pályakezdő fiatalok „megszólítására”, megfelelő informálására a képzési és ellátási formákról? 
-	Lehetőségük van-e arra, hogy a középiskolások számára pályaválasztási tanácsadást, pályaorientációt tartsanak?
A főigazgató tájékoztatása szerint a pályakezdők elhelyezkedésének elősegítésére a munkaügyi szervezet már 1996-ban elindította a PEP (Pályakezdők Elhelyezkedési Programja) programot. Ennek keretében hosszú évekre visszanyúló szakmai kapcsolatot ápolnak a térségük oktatási intézményeivel, s a pályaválasztási időszakban, a végzős diákok és tanáraik számára tájékoztatókat tartanak a térség munkaerő-piacáról, a munkaügyi szervezet támogatásairól, szolgáltatásairól, valamint egyéb lényegi kérdésekről, emellett a foglalkozási információs, illetve pályaorientációs tanácsadás lehetőségét is biztosítják.
A pályaválasztási döntés előtt álló fiatalok részére évente rendeznek pályaválasztási kiállításokat, melynek célja, hogy az érdeklődők megismerhessenek különböző szakmákat, és gazdag képet kapjanak az adott megye munkaerő-piaci szakmai szükségleteiről, a közép-, és felsőfokú oktatási intézményeiről, valamint az iskolarendszeren kívüli munkaerő-piaci képzésekről.
A teljes életpálya során felmerülő, valamint a pályaorientációval kapcsolatos kérdésekben online módszereket is felhasználva nyújtanak segítséget minden érintett számára. Erre a TÁMOP 2.2.2 projekt keretén belül fejlesztésre került Nemzeti Pályaorientációs Portál (http://eletpalya.munka.hu) teremt lehetőséget. A honlap az életpálya tanácsadáshoz szükséges pályainformációs tartalmakat és módszereket, nyomtatott szakmai anyagokat és foglalkozásokat bemutató filmeket is tartalmaz.
A kirendeltség munkatársai emellett a nyilvántartásába került álláskeresők számára heti rendszerességgel szerveznek csoportos tájékoztatókat, melyben kötött tematika mentén részletesen tájékoztatják a részvevőket álláskeresőként történő nyilvántartásukhoz kapcsolódó jogaikról és kötelezettségeikről, a szervezet szolgáltatásairól, képzéseiről támogatási formáiról és az ellátási formákról.
A nyilvántartási rendszerükben jelenleg 3.041 fő 18 év alatti fiatal szerepel, amely hozzávetőleges csak egynegyede a 2000. év ugyanezen időszakában nyilvántartott adatoknak. 
Jelenleg és a jövőben is több, az Európai Unió által támogatott program segíti a nyilvántartásukba vett pályakezdő fiatalokat, az alacsony, vagy szakképzettség nélküli álláskeresőket. Ilyen például:
• A TÁMOP 1.1.2 program, amely a Decentralizált programok a hátrányos helyzetűek foglalkoztatásáért címet viseli, és célja a hátrányos helyzetű álláskeresők munkaerőpiacra való belépésének segítése, komplex, személyre szabott, a helyi munkaerő-piaci lehetőségekhez és igényekhez igazodó szolgáltatásokkal és támogatásokkal.
• A TÁMOP 1.1.4 program, amely kifejezetten a Közép-magyarországi Régióban nyilvántartásba vett hátrányos helyzetű álláskeresők munkaerőpiacra való belépésének segítését célozza meg komplex, személyre szabott módon, a helyi munkaerő-piaci lehetőségekhez és igényekhez igazodó szolgáltatásokkal és támogatásokkal.
• A TÁMOP 2.1.6 „Újra tanulok” program a fiatalok számára is lehetőséget fog nyújtani első szakképesítésük megszerzéséhez.
A projektek célja, hogy a célcsoportjába tartozó személyeket a támogatás nélküli munkaerőpiacra segítse.
A fiatalok számára tehát munkaerő-piaci előnyt jelent, ha kérik álláskeresőként történő nyilvántartásba vételüket, hiszen ezzel mind ők jogosulttá válhatnak különböző támogatásokra, szolgáltatásra, (pl. munka-, pálya-, álláskeresési és pszichológiai tanácsadás, TÁMOP programokba való bekerülés), mind pedig az őket foglalkoztató munkáltatók (p1. TÁMOP, Start kártya, munkatapasztalat szerzés támogatása, foglalkoztatás bővítő bértámogatás).
A foglalkoztatási törvény felhatalmazása alapján4 a munkaügyi központokban dolgozó tanácsadók a regisztrált álláskeresők számára biztosítják a szervezet által nyújtott humán szolgáltatásokat, amelyet az ügyfelek egyéni és csoportos formában is igénybe vehetnek. A pályaválasztás előtt álló szakképzetlen álláskeresők részére pályaorientációs tanácsadást, az elavult, nem piacképes szakképzettséggel rendelkezők számára pedig pályamódosítási tanácsadást nyújtanak. A szervezet pálya- és álláskeresési tanácsadási tevékenysége magában foglal olyan egyéni, illetve csoportos tanácsadási formákat, információs tanácsadásokat, öninformációs terekben és webes tájékoztató felületekről megszerezhető információkat, amelyek elősegítik a fiatalok tájékozódását, információgyűjtését.
A munkaügyi szervezet kirendeltségeinek munkatársai folyamatosan tartják a kapcsolatot a térségük munkáltatóival. Ezen együttműködés során tárják fel a betöltetlen álláslehetőségeket, térképezik fel a foglalkoztatni kívánt leendő munkavállalóval kapcsolatos igényeket. A munkáltatók oldaláról felmerült igényeket figyelembe véve biztosítják minden nyilvántartásunkba került álláskeresőnek a munkaerő-közvetítési szolgáltatásukat.
A kirendeltségek az éves képzési tervüket a munkaerő-piac igényeihez igazodva készíti elő, azaz kereslet vezérelt képzési rendszer alapján határozzák meg azokat a képzési irányokat, amelyekre a program keretében képzést kívánnak szervezni.
A Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat (NFSZ) az aktív foglalkoztatáspolitikai eszközök monitoringja keretében, a képzés befejezését követően, a munkaerő-piaci képzést befejezők elhelyezkedését is vizsgálja. Az elhelyezkedés tényét a képzés befejezését követő 180. napon, egy adminisztratív adatbázisokon és kérdőíves vizsgálaton alapuló nyomon követéssel vizsgálják.
Az NFSZ 2011-ben 35,6 ezer fő munkaerő-piaci képzését támogatta, ebből 11 ezer fő volt 25 év alatti. A fiatalok aránya a munkaerő-piaci képzésben túlreprezentált, 310%, ugyanakkor a regisztrált álláskeresők között 14,0% volt az arányuk.
A nyomon követéses vizsgálat adatai alapján 2010-ben a képzést befejezők körében a 25 év alattiak elhelyezkedési aránya 52,9% volt, amely 3,4 százalékponttal magasabb, mint az összes korcsoport együttes elhelyezkedési aránya. A képzést követő elhelyezkedés a 25 év alattiak esetében is elmarad azonban a bérjellegű támogatásokat befejezők elhelyezkedési (munkában maradási) arányától (amely megközelíti a 90%-ot).
A főigazgató végül arról is tájékoztatott, hogy a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat szakmailag fel van készülve arra, hogy nagyarányú beáramlást és tömeges munkanélküliséget kezelni tudjon.
Vizsgálatom során közvetlenül az érintett fiataloktól is tájékozódni szerettem volna azzal kapcsolatban, hogy az arra hatáskörrel rendelkező munkaügyi szervek szerveztek-e számukra pályaorientációs tájékoztatást, van-e információjuk a felnőttképzéssel, szakképzéssel, az őket megillető ellátásokkal kapcsolatban. Mivel azonban az idén érettségiző fiataloknak nincs szervezett érdekképviseleti szerve, ezért kérdéseimet a már felsőoktatásban tanulók érdekképviseleteit integráló, Hallgatói Önkormányzatok Országos Konferenciájának tettem fel.

A HÖOK-hoz intézett kérdéseim a következőek:
-	Van-e tudomásuk arról, hogy a középiskolások számára a munkaügyi szervek – az iskolákban, vagy egyéb meghirdetett helyszíneken – szerveznek-e pályaválasztási tanácsadást, pályaorientációt? 
-	A fiatalok „felkészültek-e” a tekintetben, hogy mit fognak tenni, ha nem jutnak be a felsőoktatásba? (Megpróbálnak elhelyezkedni, bekapcsolódnak valamilyen szakképzésbe, vagy jellemzően nem tudják, hogy mihez kezdjenek?)
-	Tudomásuk szerint a most érettségiző fiatalok számára a munkaügyi szervek indítanak-e, meghirdettek-e megfelelő számú, piacképes szakképzési lehetőséget?
-	A fiatalok ismerik-e ezeket a lehetőségeket, illetve milyen módon tudnak tájékozódni a számukra nyitva álló képzési formákról? 
-	Vannak-e javaslataik azzal összefüggésben, hogy hogyan lehetne már a középiskolában megfelelő pályaorientációval hatékonyan tájékoztatni, felkészíteni a fiatalokat a különböző szakképzési lehetőségekről, felnőttképzési formákról? 
-	Vonzó-e a fiatalok számára, vagy piacképesnek tartják-e azokat a képzéseket, amelyeket az érettségi után szak-, vagy felnőttképzés formájában igénybe vehetnek? Álláspontja szerint a munkaügyi szervek milyen eszközökkel érhetnék el, ösztönözhetnék a fiatalokat, hogy bekapcsolódjanak az általuk szervezett képzési formákba? 
-	Hogyan látja a felsőoktatásból kiszoruló, illetve a továbbtanulni nem kívánó szakképesítés nélküli fiatalok elhelyezkedési esélyeit?
A HÖOK elnöksége válaszlevelében arról tájékoztatott, hogy a középiskolákban folyó pályaorientációs tevékenységről nem rendelkeznek megfelelő információkkal. Tudomásuk szerint ezt a tevékenységet nem a munkaügyi központok, hanem maguk a pedagógusok végzik. Azt az űrt tehát, amely a pályaorientációs tevékenység, valamint a felnőtt- és a szakképzéssel kapcsolatos tájékoztatás hiánya okoz, maguk az oktatási intézmények igyekeznek betölteni. Éppen ezért ezen a területen fokozottabb állami jelenlétet várnának el. 
Álláspontjuk szerint a szakképzési, felsőoktatási és felnőttképzési rendszer hiányosságai közül a legjelentősebb a munkahelyi gyakorlat hiánya az oktatás során. A képzés során – leszámítva a fiatalok szűkebb körét érintő duális képzést – lényegében alig kerülnek a munkáltatók közelébe a fiatalok, pedig elhelyezkedési esélyeiket jelentősen javíthatná, ha minden szakmai képzettséggel záruló oktatási formában (beleértve a felnőttképzést is) hosszabb, konkrét, munkahelyen eltöltött gyakorlat szerepelne követelményként.
Ráadásul tömegesen kerülnek ki a munkaerőpiacra a szakképzettség nélküli, vagy nem piacképes szakképzettséggel rendelkező fiatalok, mivel a középfokú képzésben még mindig nincs igazán korlátja a nem piaci képzések indításának.
Álláspontjuk szerint azok az elképzelések, mely szerint a pályakezdők foglalkoztatását úgy próbálná serkenteni a kormány, hogy az őket alkalmazó munkáltatónak meghatározott időtartamig csak a minimálbér 80%-át kell fizetnie munkabérként, hibásak. Az ilyen irányú korosztályi diszkriminációt nem lehet a munkaerő iránti kereslet várható növekedésével indokolni, hiszen a fiatalok csökkenő foglalkoztatási arányának hátterében elsősorban nem bérezési, hanem ennél jóval összetettebb problémák húzódnak meg. Ezt alátámasztja az utolsó, 4 évvel ezelőtt készült nagymintás ifjúságkutatás (Ifjúság 2008 jelentés), amely szerint a megkérdezett fiatalok közül az alkalmazottaknak csupán 69 százaléka, az alkalmi munkavállalóknak pedig mindössze 37 százaléka jelentette ki, hogy teljes fizetését legálisan, a munkajogi szabályoknak megfelelően kapja. Ezek a számok valószínűsíthetően nem javultak, a feketegazdaság a fiatalok foglalkoztatása szempontjából továbbra is hatalmas méreteket ölt.
A fiatalok megkérdezése mellett fontosnak tartottam megismerni a munkáltatók, a munkaadói oldal véleményét is. A pályakezdő fiatalok elhelyezkedési esélyeivel, lehetőségeivel kapcsolatos kérdéseimmel összefüggésben ezért megkerestem a Munkaadók és Gyáriparosok Országos Szövetségét (MGYOSZ).
Az MGYOSZ-hoz intézett kérdéseim a következőek voltak:
-	Álláspontja szerint a munkáltatók, a munkaerőpiac szereplői felkészültek-e arra, hogy munkahelyet biztosítsanak egy viszonylag nagy létszámú, pályakezdő, szakképzetlen munkaerőnek?
-	Általánosságban a munkáltatók szívesen alkalmaznak-e pályakezdő fiatalokat?
-	Vállalják-e a fiatalok képzését, biztosítanak-e számukra oktatási, vagy ösztöndíj programokat?
-	Vannak-e olyan munkakörök, ahol kifejezetten pályakezdő fiatalokat keresnek?  
-	A munkaadók tervezik-e, hogy az elkövetkező években a felsőoktatási reform következtében a munkaerőpiacra kerülő, és szakmával, diplomával nem rendelkező fiatalok foglalkoztatása érdekében új foglalkoztatási stratégiát dolgozzanak ki?

Az MGYOSZ – a gazdasági oldal véleményének megismerése érdekében – felmérést készített a tagszervezeti körében. Az így szerzett információk alapján a következőkről tájékoztatott.
Általánosságban elmondható, hogy a vállalkozások nyitottak a fiatal munkavállalókra. 
Annak ellenére, hogy gyakran a fiatalok irányából hiányzik az együttműködés készsége és hajlandósága. Sokszor túlzott elvárásokkal érkeznek a munkaerőpiacra, amely megnehezíti a beilleszkedési, tanulási folyamatot, nincsenek tisztában a munkaerő-piaci értékükkel, az ott zajló folyamatokkal.
A munkáltatók tapasztalatai attól függően oszlanak meg, hogy milyen tényezők, munkáltatói elvárások meglétére irányul az új (fiatal) munkavállalók kiválasztási folyamata.  Azoknál a munkáltatóknál, ahol a kiválasztás folyamatában a végzettségen, szakismereten és gyakorlottságon túl a motiváltságra, együttműködésre is figyelmet fordítanak, ott a tapasztalatok kedvezőek a fiatalokkal kapcsolatban: könnyen beilleszkednek mind a munkahelyre, mind a cég kultúrájába. Még ha a szakmai tudás nem az iskolában, hanem a kollégáktól a gyakorlatban megszerzett tudásra alapul, akkor is többségük szorgalmasnak bizonyul. Ehhez viszont elengedhetetlen az idősebb generációkkal való együttműködés, ami sokszor nehézkes vagy teljesen hiányzik. A gazdasági válság ugyanakkor azt is magával hozta, hogy a munkáltatók inkább a gyakorlattal rendelkező munkavállalókat részesítik előnyben.
Az iskolából hozott tudás minőségét gyakorlatilag minden válaszadó munkáltató kifogásolta. Sokszor ez még alapnak sem elég, vagy hiányos. A fiatalok tudása nem piacképes, vagy túlzottan elméleti síkon mozog. 
A saját munkavállalók képzésével, a vállalati képzés és ösztöndíjrendszerekkel összefüggésben azonban élesen külön kell választani a tőkeerős, főként nagyvállalati körbe tartozó válaszadókat, és a forrással nem rendelkező kisebbeket. 
Előbbiek vagy saját képzési rendszert működtetnek, vagy együttműködnek helyi képző intézményékkel a szakember utánpótlás biztosítására. A válaszadók közül mindössze egy volt, aki azt jelezte, hogy belső munkaszervezeti okból, illetve a cég hagyományainak továbbadása céljából kezdeményezi saját képzési rendszer kialakítását. A döntő többség indokként az állami képzési rendszer elégtelenségét jelölte meg. 
A kisvállalati, illetve forráshiányos ágazatok képviselői azonban nem engedhetik meg maguknak a saját képzési rendszert, ezért a gyakorlattal rendelkező munkavállalókat keresik. A válaszadó munkáltatók egyre kevésbé terveznek foglalkoztatás bővítést, amennyiben igen, akkor is a gyakorlattal rendelkező munkavállalókat részesítik előnyben a fiatal, szakmai tapasztalattal nem rendelkező diplomásokkal szemben. 
A diplomások közül eddig is sokan kényszerültek arra, hogy alacsonyan kvalifikált állásokban helyezkedjenek el, akár betanított munka, vagy jobb esetben, technikusi munkakörben.
Véleményük szerint a felsőoktatásból kikerülő pályakezdő fiatalok jelenleg sem létszámukban, sem „minőségükben” nem felelnek meg a munkaerő-piaci keresletnek.
A felsőoktatási keretszámok csökkentése önmagában nem oldja meg ezt a problémát, annak együtt kellene járnia a felsőfokú képzések minőségének javításával, amely jobban alkalmazkodik a gyakorlat igényeihez. Erősíteni kellene a szakképzés, a technikusképzés rendszerét, mind számában, mind minőségében. 
A munkaadók szerint az a jogszabályi módosítás mely szerint a saját munkavállaló képzését nem lehet a szakképzési hozzájárulás terhére elszámolni, hátrányosan érinti a fiatalokat is, hiszen a KKV-k számára ez volt az egyetlen forrás a munkavállalóik képzésére. Ezért szükséges lenne új forrásokat biztosítani a munkavállalóit képezni szándékozó munkáltatók számára,
Álláspontjuk szerint a gazdasági élet szereplőinek, az érdekképviseleteknek, a képzőintézményeknek és az állami szereplőknek – így az egyes tárcáknak egymás között is – szorosan együtt kellene működniük a versenyképes oktatási rendszer kialakításában, hiszen csak így lehetséges a megfelelően képzett és motivált munkaerő megteremtése, a felsőoktatásból kimaradó fiatalok számára a megfelelő alternatíva biztosítása. E nélkül elképzelhetetlen a foglalkoztatás hosszú távú és fenntartható növekedése.

A vizsgálat megállapításai
I.	A hatáskör tekintetében 
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése emellett lehetőséget biztosít arra, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból is eljárást folytasson. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalbóli vizsgálat elrendelésének feltételei fennálltak, tekintettel arra, hogy felsőoktatási keretszámok időközbeni módosulása miatt kiszolgáltatott helyzetben lévő, kifejezetten gyenge érdekképviseleti lehetőséggel bíró fiatalok nagyobb csoportjának alapvető jogai – kiemelten a jogbiztonsághoz, a foglalkozás megválasztásához, valamint a művelődéshez való jogaik –tekintetében merülhet fel sérelmes helyzet.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) kormányrendelet 1. § (1) bekezdése szerint az NMH foglalkoztatáspolitikai, munkavédelmi, munkaügyi, szak- és felnőttképzési feladatokat ellátó központi hivatal, amely a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (2) bekezdés g) pontja értelmében központi államigazgatási szervnek minősül. Ugyanezen törvény 1. § (2) bekezdés d) pontja szerint központi államigazgatási szervnek minősül a Nemzeti Erőforrás Minisztériuma és a Nemzetgazdasági Minisztérium is. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének rendelkezése alapján tehát a megkeresett szervek tevékenységének vizsgálatára kiterjed a vizsgálati hatásköröm.
Ezen szervek mellett – a vizsgálat eredményes lefolytatása érdekében – megkerestem a felsőoktatás, valamint a foglalkoztatás területén működő szakmai és civil szervezeteket is. Tekintettel azonban arra, hogy – az Ajbt. előzőekben ismertetett hatásköri szabályai alapján – ezek nem tekinthetők sem hatóságnak, sem közszolgáltatónak, így részükről csak az Ajbt. 26. § (1)-(2) bekezdése alapján, együttműködésükre építve kérhettem tájékoztatást.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
1. Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”. 
2. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
Az Alkotmánybíróság a jogszabály alkalmazására történő kellő felkészülési időt a jogállamiság elemeként alkotmányos védelemben részesíti. Megállapítása szerint a jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell meghatározni, hogy kellő idő maradjon a jogszabály szövegének megismerésére, a jogszabály alkalmazására való felkészülésre, valamint arra, hogy a jogszabállyal érintett szervek és személyek eldönthessék, miként alkalmazkodnak a jogszabály rendelkezéseihez és előre láthassák a változások következményeit5.
3. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján a munkához (foglalkozáshoz, vállalkozáshoz) való alapjog a szabadságjogokhoz hasonló védelemben részesül az állami beavatkozások és korlátozások ellen. Az Alkotmánybíróság már az 1994-es alaphatározatában kifejtette, hogy a korlátozások alkotmányossága azonban más-más mérce alapján minősítendő aszerint, hogy a foglalkozás gyakorlását vagy annak szabad megválasztását korlátozza-e az állam, s az utóbbin belül is különbözik a megítélés az adott foglalkozásba kerülés szubjektív, illetve az objektív korlátokhoz kötésének megfelelően. A munkához, foglalkozáshoz való jogot az veszélyezteti a legsúlyosabban, ha az ember az illető tevékenységtől el van zárva, azt nem választhatja. 
Ha nem lenne ez a jog nevesítve, az általános személyiségi jog sérelme alapján lehetne érvényesíteni. Az Alkotmánybíróság szerint a tárgyi jellegű korlátok alkotmányosságát, elsősorban annak szükségességét és elkerülhetetlenségét, azt, hogy a korlátozás valóban a legenyhébb eszköz-e az adott cél elérésére, a legszigorúbban kell vizsgálni. Arra is felhívta a figyelmet, hogy a szubjektív feltételek előírása is a választási szabadság korlátozása. Ezek teljesítése azonban elvileg mindenkinek nyitva áll (ha nem, akkor a korlát objektív), ezért a jogalkotó mozgástere ebben az esetben némileg nagyobb, mint az objektív korlátozásnál. Az Alkotmánybíróság rámutatott, hogy a foglalkozás gyakorlásának korlátai jórészt szakmailag és célszerűségi szempontokból indokoltak, alapjogi problémát határesetekben okoznak6.
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor megállapította azt is, hogy a munka és a foglalkozás megválasztásának szabadsága szoros összefüggésben van a művelődéshez való joggal, hiszen az egyre bonyolultabbá váló társadalmi munkamegosztás a munka és a foglalkozás végzésének előfeltételéül egyre gyakrabban szab meghatározott képzettséget. Megvalósítását tekintve ugyanakkor e két alapvető jog azonban eltér egymástól. A munkához és a foglalkozáshoz való jog az alapvetően nem állami foglalkoztatásra épülő társadalomban negatív módon érvényesül: nem lehet alkotmányellenes korlátja. A felsőoktatásban ezzel szemben jelenleg az állam jelentős túlsúllyal rendelkezik, így a művelődéshez való jogot közvetlenül, a felsőoktatás területén az általa fenntartott oktatási intézményekbe való bejutás lehetőségének biztosításával, pozitív módon valósíthatja meg7.

III.	Nemzetközi kitekintés
Az Európai Unió egyes tagállamaiban 40 százalék körüli, vagy még ennél is magasabb a fiatalok munkanélküliségi rátája. Spanyolországban a 25 évesnél fiatalabb korosztály 48,7 százaléka, Görögországban 47,3 százaléka, Szlovákiában 35,6 százaléka volt munkanélküli, 2011 decemberében8. Az Európai Unió ezért célul tűzte ki fiatalok foglalkoztatásának javítását. Az „Európa 2020” stratégia – az Európai Unió 10 évre szóló növekedési stratégiája – 5 kiemelt célja között szerepel, hogy 2020-ig a 20–64 évesek körében a foglalkoztatottság aránya elérje a 75%-ot, az oktatás területén pedig el kell érni, hogy a 30 és 34 év közötti uniós lakosok legalább 40%-a felsőfokú végzettséggel rendelkezzen. 
A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) legfrissebb, „Globális foglalkoztatási trendek a fiatalok körében 2012” című jelentése szerint a képzés és az oktatás alapvető fontosságú a fiatalok számára annak érdekében, hogy sikeresen be tudjanak lépni a munkaerőpiacra, mivel javítja a foglalkoztathatóságukat és a potenciális termelékenységüket. A fejlett világban a képzettség védőernyőként is szolgálhat a munkanélküliség ellen – áll az ILO jelentésében – hiszen erős kapcsolat van az iskolai végzettség és a későbbi foglalkoztatottság között. Az adataik alapján megállapították, hogy válság idején általában az alapfokú vagy még alacsonyabb iskolai végzettségűek körében a legnagyobb a munkanélküliség és az arány sokkal rosszabb, mint a magasabb végzettségű munkavállalók körében.
Az Európai Szociális Karta I. rész 9. pontja kimondja, hogy mindenkinek joga van a pályaválasztáshoz szükséges tájékozódás megfelelő lehetőségeihez, annak érdekében, hogy az elősegítse a személyes adottságainak és az érdeklődésének megfelelő szakma kiválasztását. A 10. pont pedig rögzíti, hogy mindenkinek joga van a megfelelő szakképzéshez. 
A Charta 9. cikke értelmében a pályaválasztási tanácsadáshoz való jog tényleges gyakorlásának biztosítására a Szerződő Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy szükség szerint olyan szolgáltatást hoznak létre vagy mozdítanak elő, amely a hátrányos helyzetűeket is beleértve, mindenkinek segítséget nyújt a pályájuk megválasztásával és a szakmai fejlődéssel összefüggő gondjaik megoldásához, kellő figyelemmel az egyéni tulajdonságokra és azoknak a foglalkoztatási lehetőségekhez való viszonyára. Ezt a segítséget fiataloknak – ideértve az iskolás gyermekeket is – és felnőtteknek egyaránt ingyenesen kell megadni.
A 10. cikk pedig rögzíti, hogy a szakképzéshez való jog hatékony gyakorlása érdekében a Felek vállalják, hogy:
1. biztosítják, vagy ha szükséges, a munkáltatói és dolgozói szervezetekkel konzultálva elősegítik minden ember műszaki és szakképzését, beleértve a fogyatékossággal élő személyekét is, és megteremtik a lehetőségét a felsőfokú műszaki és egyetemi tanulmányok folytatásának, ami kizárólag az egyéni képességektől függ;
2. biztosítják, vagy előmozdítják a ipari tanulórendszert és a fiatal fiúk és lányok rendszeres képzésének más rendszeres formáit a különböző foglalkozások terén;
Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (továbbiakban: EGSZB) a 2012. január 18–19-én tartott 477. plenáris ülésén elfogadta a – Fiatalok foglalkoztatása, szakmai képesítések és mobilitás (saját kezdeményezésű) véleményét. 
A vélemény 1.4 pontja szerint az oktatás és a munkaerőpiac közötti korlátokat fel kellene oldani, és kerülni kellene a pénzügyi megfontolások túlsúlyát. A tantervek kidolgozására és a jövőbeli igényekre való felkészülésre való tekintettel el kellene mélyíteni a vállalkozások és az oktatás közötti partnerségeket. A szakképzésnek foglalkoztatáshoz kellene vezetnie. 
Az EGSZB a következő ülésén elfogadta a tanácsi határozatra vonatkozó javaslatát a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról. A javaslat az 5.7 pontjában rögzítette a fiatalok munkanélkülisége elleni küzdelem alapelveit. Az 5.7.1 pont szerint az EGSZB intézkedéseket javasol a fiatalok munkanélküliségének kezelésére, mégpedig az alábbi alapelvek szerint: a fiatalok foglalkoztathatóságának javítása az oktatási rendszer olyan jellegű átalakítása révén, hogy az elsajátított készségek jobban megfeleljenek a munkaerő-piaci keresletnek – többek közt partnerségek létrehozása az oktatási intézmények, a gazdaság és a szociális partnerek között; aktív munkaerő-piaci intézkedések – többek közt a fiatalok jobb támogatása és ösztönzése arra, hogy munkába álljanak; a foglalkoztatás védelmi jogszabályok (employment protection legislation, EPL) hatásainak felmérése; valamint a vállalkozói szellem előmozdítása a fiatalok körében. 

IV. 	A magyarországi helyzet áttekintése
Hazánkban a munkanélküliek 17,0 százaléka a munkaerőpiacon csak kis létszámban jelenlévő 15-24 éves korosztályból került ki. A korcsoport 27,9 százalékos munkanélküliségi rátája a 2012. április-június közötti időszakban 3,6 százalékponttal volt magasabb, mint a 2011. év ugyanezen időszakában9.
2010-ben 298 ezer 15-24 év közötti fiatal volt aktívan jelen a munkaerőpiacon, a 25-29 éves kor közöttiek közül pedig 528 ezren. Ez a megfelelő korú fiatal népesség 24,9, illetve 77,2%-át jelentette. A 15-19 évesek aktivitási aránya 1998 és 2010 között 15%-ról 3,7%-ra, a 20-24 évesek körében pedig 60,6%-ról 44,8%-ra csökkent, míg a 25-29 éveseké 72,8%-ról 77,2%-ra emelkedett. A 15-24 évesek munkaerő piaci aktivitása az oktatásban való növekvő részvételükből adódóan jelentősen visszaesett10.
Az Európa 2020 stratégia öt uniós szintű célja alapján minden egyes EU-tagállamnak nemzeti célokat kellett meghatároznia, figyelembe véve az egyes országok különböző helyzetét és a helyi viszonyokat. Magyarország az 1250/2010. (XI. 19.) Korm. határozatban az Európa 2020 Stratégia kiemelt céljainak eléréséhez nemzeti vállalásként a következő számszerű célkitűzések teljesítését vállalta 2020-ig: a felsőfokú vagy annak megfelelő végzettséggel rendelkezők aránya a 30–34 éves népességen belül 30,3 százalékra nő, az oktatásban, képzésben nem részesülő, legfeljebb alsó középfokú végzettséggel rendelkezők aránya a 18–24 éves népességen belül 10 százalékra csökken 11.
A 2010. november 12-én kiadott „Az Európa 2020 Stratégia Végrehajtását Megalapozó Előzetes Nemzeti Intézkedési Terv” III. 5. pontja szerint kiemelt fejlesztési feladatként kell kezelni a felkészülést a felnőttlét szerepeire, amelynek egyik fontos eleme a pályaorientáció. Általános célja, hogy segítse a tanulók további iskola- és pályaválasztását.
A pályaorientációt, pályatanácsadást teljes körűen lehetővé kell tenni: fiatal és felnőtt korban egyaránt lehetővé kell tenni, hogy a tanulási lehetőségek iránt érdeklődők megkapják a szükséges információkat, tanácsadást, az egyéni képességeiknek, tudásuknak és érdeklődési körüknek, valamint a munkaerőpiac igényeinek megfelelő döntésük meghozatalához.

V.	Az ügy érdeme tekintetében
A 2012 júniusában, hivatalból indított vizsgálatom eredményeképpen kiadott AJB-4965/2012. számú jelentésemben megállapítottam, hogy a felsőoktatási intézményekbe felvehető hallgatók létszámkeretének nagyarányú csökkentése során a Kormány nem tartotta be a hatályos felsőoktatási törvény rendelkezéseit, a létszámkeret előző évhez viszonyított plusz-mínusz 10 százalékos változást engedélyező, illetve korlátozó garanciális szabályát. A jelentés rögzíti, hogy a felsőoktatásról szóló törvény garanciális előírásai nem teljesültek a kormányhatározat megalkotása során, ami a jogállamiság, valamint a jogbiztonság elvével és ezen keresztül a művelődéshez való joggal összefüggő visszásságokat okozott.
Jelen vizsgálatom arra irányult, hogy az új felsőoktatási törvény koncepciójának kidolgozása és elfogadása, a felsőoktatásba felvehetők keretszámának kialakítása során – az európai trendeknek és vállalásainknak megfelelően –, az érintett tárcák együttműködtek-e egymással. Ennek során pedig végeztek-e előzetes számításokat, hatásvizsgálatot arra vonatkozóan, hogy azok a fiatalok, akik kiszorulnak a felsőoktatásból milyen egyéb képzésre, szakképzésre „irányíthatóak át”, elkülönítettek-e erre külön forrásokat, megfelelően tájékoztatták-e ezekről a lehetőségekről az érettségi előtt álló fiatalokat.
A megkereséseimre adott válaszokból megállapítottam, hogy – bár folyamatos egyeztetések zajlottak a nemzeti erőforrás és a nemzetgazdasági minisztérium között a felsőoktatási, szakképzési és köznevelési törvény előkészítésével kapcsolatban – a felsőoktatási keretszámok alakulásáról és arról a lényeges kérdésről, hogy milyen módon lehet a felsőoktatásból kiszoruló fiatalokat egyéb képzésbe bevonni, illetve milyen eszközökkel lehetne segíteni a munkaerő piacon történő elhelyezkedésüket, nem történtek konkrét szakmai egyeztetések.
A tárcák álláspontja szerint ugyanis a hatályban lévő törvények lehetőséget biztosítanak a frissen érettségizettek számára, hogy az első szakképesítésüket – államilag finanszírozott formában – megszerezzék, s erre – feltételezésük szerint – a képző intézmények megfelelő szabad kapacitással rendelkeznek. Így ennek előmozdítása, illetve a képzés kiválasztásához és a jelentkezéshez szükséges tájékoztatások, információk fiatalokhoz történő eljuttatása érdekében külön intézkedést nem tettek.
Jelenleg mind a köz-, és felsőoktatás, mind a szakképzés rendszere átalakulóban van. A jelenleg még hatályos szabályozás szerint12 az érettségizett fiatalok – amennyiben a felsőoktatásba nem nyertek felvételt, de valamilyen más, államilag finanszírozott formában szeretnének továbbtanulni – dönthetnek alapszakmákra irányuló képzés választása mellett, illetve folytathatnak felsőfokú szakképesítést biztosító tanulmányokat. Ezek az ún. Országos Képzési Jegyzék (OKJ) alapján indított képzések. Előbbiek a szakközépiskolák – érettségit követő – 13. évfolyamán,13 utóbbiak felsőoktatási intézményekben indulnak,14 ahová azonban már februárban be kellett adni a jelentkezési kérelmeket, ennek hiányában legfeljebb csak az augusztusi pótfelvételi eljárás keretében nyílik lehetőség újabb felvételi eljárásra. Emellett választhatnak a továbbtanulásra valamilyen felnőttképzési intézmény által meghirdetett képzést is, ezek azonban kizárólag piaci alapon működnek, azaz tanulmányaikat saját maguknak kell megfinanszírozniuk. 
Az érettségit követően is van tehát lehetőség – akár államilag finanszírozott formában is – továbbtanulásra, ez azonban kizárólag azon diákok számára kínálhat értékes lehetőségeket, akik hatékonyan tisztázni tudják szakmai céljaikat, és célirányosan, a munkaerő-piaci követelményeket is figyelembe véve egyénileg össze tudják állítani tanulmányi rendjüket. Ezért lenne szükség hatékony pályaorientációs szolgáltatásra, illetőleg olyan fórumra, ahol a fiatalok a szakképzési és felnőttképzési lehetőségekről tájékozódhatnak.
Az ezzel kapcsolatos kutatások szerint azonban a felvételi jelentkezést megelőző döntésben a fiatalok kevés információra támaszkodnak. Jellemzően elégedetlenek az intézményi oldalakon elérhető információk mennyiségével és minőségével. A tanáraik által közvetített információk minősége is bizonytalan, mivel azok forrása többnyire a tanárok korábban továbbtanuló tanítványainak csoportja15.
Ez annál is inkább aggályos, mivel az iskolából a munka világába történő zökkenőmentes átmenet a társadalmi beilleszkedés egyik legfontosabb feltétele. Gyakran hosszú távon meghatározza az egyén társadalmi pozícióját, munkaerő-piaci helyzetét, ezért gazdasági és szociális szempontból egyaránt fontos, hogy az iskolapadból kikerülő fiatalok szakmailag felkészülten jelenjenek meg a munkaerő-piacon, az iskolában elsajátított ismereteik összhangban legyenek a technológiai követelményekkel, a piaci igényeknek megfelelő szintű és szakirányú képzettséggel, konvertálható ismeretekkel rendelkezzenek.
Mindezek ellenére mind a nemzetgazdasági, mind a nemzeti erőforrás minisztériumtól egyértelműen nemleges választ kaptam az azzal kapcsolatos kérdéseimre, hogy a megváltozott felsőoktatási keretszámok miatt esetlegesen más képzési formát választani kényszerülő fiatalok számára nyújtanak-e, vagy szükségesnek tartották-e, hogy segítséget nyújtsanak a pályaorientációhoz, vagy a számukra megfelelő képzés kiválasztásához.
A Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet 21. § (1) bekezdés a) és o) pontja értelmében az NMH a szakképzéssel és felnőttképzéssel összefüggő feladatai keretében ellátja a szakképzési és felnőttképzési tevékenység szakmai és módszertani fejlesztését, valamint elemzési és értékelési feladatokat, a gazdasági kamarával együttműködve kialakítja és működteti a pályaorientációs rendszert.
A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (Flt.) 13/A. § (1) bekezdése értelmében az állami foglalkoztatási szerv és az állami felnőttképzési intézmény a munkahelykeresést, a munkához, valamint megfelelő munkaerőhöz jutást, továbbá a munkahely megtartását szolgáltatások nyújtásával is elősegíti. Az Flt. 13/A, § (2) bekezdése alapján a munkaerő-piaci szolgáltatások formája lehet munkaerő-piaci és foglalkozási információ nyújtása, illetve munka-, pálya-, álláskeresési, rehabilitációs, helyi (térségi) foglalkoztatási tanácsadás.
A vonatkozó jogszabály tehát a szak-és felnőttképzési feladatokat az NMH–hoz, a fiatalok számára nyújtandó pályaorientációs feladatok ellátását pedig – az NMH mellett – a munkaügyi szervezethez telepíti. A Korm. rendelet 1. § (2) bekezdése szerint az NMH irányítását a foglalkoztatáspolitikáért felelős miniszter látja el. A szak- és felnőttképzések rendszerének áttekintése során megállapítottam, hogy jelenleg nincs olyan hivatalos, központi fórum, ahol a középiskolás, vagy már érettségizett fiatalok egyszerű, érthető formában tájékoztatást nyerhetnének az előttük nyitva álló lehetőségekről. A felnőttképzési intézmények által indított képzésekről – tekintettel arra, hogy azok üzleti alapon működnek, s piaci alapon születik döntés az adott évfolyam indításáról – egyáltalán nem létezik központi statisztika, azaz a fiatalok nem tudnak tájékozódni arról, hogy egy már akkreditált képzés az adott évben elindul-e és ha igen, hol, hány fővel, melyik képző szerv szervezésében. 
Az adott évben induló, állam által elismert szakképzéseket az NMH Szakképzési és Felnőttképzési Igazgatósága a honlapján minden évben nyilvánosságra hozza, annak formátuma azonban a laikus számára nem alkalmas arra, hogy egyértelműen eligazodjon az iskolarendszerű képzések között. 
A pályaorientációs szolgáltatással kapcsolatban a főigazgató arról tájékoztatott, hogy a munkaügyi szervezet e feladatai ellátása érdekében szakmai kapcsolatot ápol az adott térség oktatási intézményeivel, évente pályaválasztási kiállításokat szervez és Nemzeti Pályaorientációs Portált üzemeltet.
Vizsgálatom eredményeként, valamint az eddigi tapasztalataim és a rendelkezésemre bocsátott információk alapján azonban megállapítottam, hogy a fiatalok – különös tekintettel a középiskolai tanulmányokat folytató, érettségi, pályaválasztás előtt állókra – a munkaügyi szervek ezen szolgáltatásait nem ismerik. Többségük sem a középiskolai tanulmányai ideje alatt, sem a pályaválasztás időszakában – mivel nem rendelkezik információval ezekről a lehetőségekről – nem tudja igénybe venni ezeket az – egyébként ingyenesen a rendelkezésére álló – szolgáltatásokat.
A pályaválasztással kapcsolatos ismereteit a fiatalok többsége elsősorban családi, baráti körből, a tanáraitól szerzi be. Nem kétlem, hogy van olyan munkaügyi kirendeltség, amely szorosan együttműködik az illetékességi területén lévő oktatási intézményekkel és pályaválasztási tanácsadásokat, kiállításokat szervez az ott tanulók számára, ez azonban inkább kivételnek, mint általánosságnak tekinthető.
Ez a tény annál is inkább aggályosnak tekinthető, mivel a Hivatal által 2010 óta működtetett Nemzeti Pályaorientációs Portál {http://eletpalya.munka.hu/nyitooldal} számos hasznos információt tartalmaz az – akár tanulni, akár elhelyezkedni kívánó – fiatalok számára.  Szükséges lenne ezért, hogy a fiatalok számára már a középiskola ideje alatt ténylegesen széleskörű tájékoztatást biztosítsanak a pályaorientációról és az egyéb munkaerő-piaci szolgáltatásokról, a felsőoktatási intézmények melletti, gyakorlati tudást, szakmát adó képzésekről, a felnőtt- és szakképzési lehetőségekről.
A továbbtanulást választó fiatalok mellett valószínűleg nagy számban lesznek olyanok is, akik – akár önként, akár kényszerből – szakmai tudás és gyakorlati tapasztalatok nélkül kikerülnek a munkaerő-piacra. A szakképesítés nélkül elhelyezkedő, érettségizett fiatalok munkaerő-piaci esélyeivel kapcsolatban valamennyi megkérdezett szerv úgy nyilatkozott, hogy azok nem bíztatóak, mivel a munkaadók elsősorban a gyakorlattal rendelkező, tapasztalt munkavállalókat kívánják foglalkoztatni. A munkanélküli fiatalok helyzetét tovább nehezíti, hogy a korábbi években biztosított, a pályakezdő fiataloknak nyújtott „pályakezdők munkanélküli segélyére” vonatkozó részt még a 1996. július 1-jével törölték az Flt.-ből, így jelenleg nem jogosultak ellátásra.
A fiatalok – amennyiben nem tudnak elhelyezkedni – jelenleg kétféle módon szerezhetnek ellátásra jogosultságot egyrészről a fiatal akkor kaphatja az aktív korúak ellátását, ha a munkaügyi szervezettel a kérelem benyújtását megelőző 2 évben legalább 1 év időtartamig együttműködik16. Másrészről, ha az álláskeresési járadék megállapításának feltételeinek megfelel (azaz a megállapítást megelőző 3 évben legalább 360 napos jogosultsági időt igazol). Ebben az esetben azonban már nem pályakezdőnek minősül, hanem álláskeresőként kerül nyilvántartásba17.

Összegzés
A felsőoktatási keretszámok megváltozása következtében összességében – az előzetes adatok alapján – az előző évinél 30 ezerrel kevesebben adták be valamely felsőoktatási intézménybe a jelentkezésüket. Jelen eljárásom során nem kívántam vizsgálni, hogy ez a csökkenés valóban a keretszámok megváltozásával magyarázható, vagy mennyire vezethető vissza demográfiai vagy egyéb okokra. Vizsgálatom kizárólag arra irányult, hogy a keretszámok megállapítása során a jogalkotó számolt-e azzal a lehetőséggel, hogy azoknak a szakmai gyakorlattal nem rendelkező, pályakezdő fiataloknak a száma – akik az érettségi után közvetlenül kilépnek a munkaerő-piacra – ezen változás következtében jelentősen, több (tíz)ezer fővel megnőhet. 
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 17. § (1) bekezdése előírja, hogy a jogszabály előkészítője – a jogszabály feltételezett hatásaihoz igazodó részletességű – előzetes hatásvizsgálat elvégzésével felméri a szabályozás várható következményeit.
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy ilyen előzetes számítások nem történtek, az érintett szaktárcák és az arra hatáskörrel rendelkező szervek sem akkor, sem az azóta eltelt időben nem tették meg a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy a felvételi keretszámok megváltozása miatt esetlegesen a felsőoktatásból kiszoruló fiatalok számára kellő tájékoztatást nyújtsanak ahhoz, hogy a jövőjüket, továbbtanulásukat, pályamódosításukat illetően felelős döntést hozhassanak. A munka és foglalkozás szabad megválasztásához való jog érvényesülésével kapcsolatban lényeges állami kötelezettség, hogy a pályakezdő fiatalok számára megfelelő segítséget és hozzáférhető információkat nyújtsanak ahhoz, hogy a későbbiekben el tudjanak helyezkedni. 
Az érintett szervek mulasztása miatt, az érettségi előtt álló fiatalok számára nem álltak és ma sem állnak rendelkezésre olyan világos, könnyen hozzáférhető tájékoztatók, szakmai útmutatók, pályaorientációs lehetőségek, amelyek segítették volna őket abban, hogy amennyiben a megváltozott felsőoktatási keretszámok miatt más továbbtanulási lehetőséget, vagy foglalkozást kívánnak választani, döntésüket felelősen, a szükséges ismeretek birtokában tudják meghozni. A mulasztás okozta bizonytalan helyzet előidézte a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság sérelmének állandó és közvetlen veszélyét, továbbá magában hordozza a pályakezdő fiatalok munka és foglalkozás szabad megválasztásához való jogával összefüggő visszásság bekövetkeztének ugyancsak állandó és közvetlen veszélyét is.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében, 
-	az Ajbt. 32.§-a alapján felkérem a nemzetgazdasági minisztert, hogy fordítson kiemelt figyelmet a pályakezdő fiatalok foglalkoztatására és kezdeményezzen további határozott intézkedéseket annak érdekében, hogy az minél hatékonyabban valósulhasson meg.
-	Az Ajbt. 32. §-a alapján kezdeményezem a Nemzeti Munkaügyi Hivatal főigazgatójánál, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a pályaválasztás előtt álló fiatalok minél szélesebb körben ismerhessék mega munkaügyi szervezet által nyújtott munkaerő-piaci szolgáltatásokat, pályaorientációs lehetőségeket, valamint a Nemzeti Pályaorientációs Portált, illetve
-	hozza meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében is, hogy az NMH honlapján az érdeklődők teljes körűen tájékozódhassanak a különböző (közép-és felsőfokú) szakképzési, illetve felnőttképzési lehetőségekről. 

Budapest, 2012. augusztus 30

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 A 2012-ben a felsőoktatásban felvehető, államilag támogatott hallgatói létszámkeretről szóló 1007/2012 (I. 20.) Korm. határozat módosításáról szóló 1208/2012. (VI. 26.) Korm. határozatban található adatok alapján
2 A határidő meghosszabbítására a 2012. február 5-én kiadott, „A felsőoktatási felvételi eljárás új jogszabályairól” című  felhívó közleményem következtében került  sor 
3 http://www.felvi.hu/felveteli/ponthatarok_rangsorok/elmult_evek//!ElmultEvek/elmult_evek.php?stat=1
4 Az Flt. 13/A §. (1) bekezdése értelmében az állami foglalkoztatási szerv és az állami felnőttképzési intézmény a munkahelykeresést, a munkához, valamint megfelelő munkaerőhöz jutást, továbbá a munkahely megtartását szolgáltatások nyújtásával is elősegíti.
5 Lásd: 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, 28/1992. (IV. 30.) AB határozat
6 Lásd 21/1994. (IV. 16.) AB határozat
7  Lásd először 1310/D/1990. AB határozat.
8 http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_PUBLIC/3-31012012-AP/EN/3-31012012-AP-EN.PDF
9 Forrás: http://www.ksh.hu/docs/hun/xftp/gyor/mun/mun21206.pdf KSH Munkanélküliség, 2012. IV-VI Gyorstájékoztató
10 http://www.ksh.hu/docs/hun/xftp/idoszaki/pdf/ifjusag_munkaero_piac.pdf
11 1250/2010. (XI. 19.) Korm. határozat az Európa 2020 Stratégia végrehajtását megalapozó előzetes Nemzeti Intézkedési Terv elfogadásáról és a végleges Nemzeti Intézkedési Terv előkészítésével összefüggő további feladatokról
12 Jelen vizsgálatomnak nem tárgya, így nem is kívánok kitérni a köznevelési és a szakképzési törvénnyel összefüggő anomáliákra. Az azokkal kapcsolatos álláspontomat az AJB-2523/2012 és az AJB-2883/2012 számú alkotmánybírósági beadványomban fejtettem ki.
13 Lásd a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény 29. §-a.
14 Lásd a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény 32. §-a.
15 Forrás: Dr. Kiss István, Felsőoktatási hallgatók életvezetési, életpálya építési problémái (http://eletpalya-folyoirat.munka.hu/)
16 Lásd a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (1) bekezdés f) pontja.
17 Lásd Flt. 25. § (1) bekezdés b) pontja.