Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2614/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Győrffy Zsuzsanna
dr. Bene Beáta
dr. Regényi Eszter
dr. Weinbrenner Ágnes
A vizsgálat megindítása
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) az alapvető jogok biztosa kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak védelmét. E gyermekjogi szakombudsmani teendőket hivatalba lépésem óta speciális gyermekjogi projekt keretében látom el. 2012-ben gyermekjogi munkám középpontjába a gyermekbarát-központú igazságszolgáltatás egyes kérdéseinek vizsgálatát állítottam. Minderre figyelemmel hivatalból vizsgálatot rendeltem el a gyermekeket érintő eljárásokban részt vevő „hivatásos személyek” felkészültsége, képzettsége tekintetében.
A probléma teljes körű feltárása érdekében megkerestem az Országos Rendőr-főkapitányság (a továbbiakban: ORFK) vezetőjét, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálatának (a továbbiakban: KIMISZ) főigazgatóját, a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézeteinek parancsnokait, az Emberi Erőforrások Minisztériuma (a továbbiakban: EMMI) javítóintézeteinek igazgatóit, a fővárosi és a megyei kormányhivatalok vezetőit és a Nemzeti Család és Szociálpolitikai Intézet (a továbbiakban: NCSSZI) főigazgatóját.
A megkeresett szerveknek – az NCSSZI kivételével – ugyanazt a kérdéssort tettem fel. Tekintettel arra, hogy az NCSSZI az EMMI háttérintézményeként kutatómunkát is folytat, a főigazgatótól arról is tájékoztatást kértem, hogy az intézmény végez-e a gyermeki jogok, valamint a gyermekbarát szolgáltatások érvényesülésével kapcsolatos kutatásokat, ezzel összefüggésben készültek-e módszertani levelek, azok gyakorlati alkalmazásáról van-e tudomásuk.

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés)
– az állam alapjogvédelmi kötelezettsége: „Az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.” (Alaptörvény I) cikk (1) bekezdés)
– a hátrányos megkülönböztetés tilalma, az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettsége: „A törvény előtt mindenki egyenlő. Minden ember jogképes. Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. A nők és a férfiak egyenjogúak. Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti. Magyarország külön intézkedésekkel védi a gyermekeket, a nőket, az időseket és a fogyatékkal élőket.” (Alaptörvény XV. cikk)
– a tisztességes eljáráshoz való jog: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés)
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga: „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” (Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés)
– az anyanyelvhasználathoz való jog: „A Magyarországon élő nemzetiségek államalkotó tényezők. Minden, valamely nemzetiséghez tartozó magyar állampolgárnak joga van önazonossága szabad vállalásához és megőrzéséhez. A Magyarországon élő nemzetiségeknek joguk van az anyanyelvhasználathoz, a saját nyelven való egyéni és közösségi névhasználathoz, saját kultúrájuk ápolásához és az anyanyelvű oktatáshoz:” (Alaptörvény XXIX. cikk (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabályok
1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről (a továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény)
1992. évi XXII. törvény a munka törvénykönyvéről (a továbbiakban: Mt.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (a továbbiakban: Gyvt.)
1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról (a továbbiakban:Fot.)
2003. évi CXXV. törvény az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról (a továbbiakban: Ebktv.)
2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (a továbbiakban Ket.)
2007. évi I. törvény a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról (a továbbiakban: Szmtv.)
2007. évi LXXX. törvény a menedékjogról (a továbbiakban: Met.)
2007. évi XCII. törvény a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről (a továbbiakban: ENSZ Egyezmény)
2011. CLXXIX. törvény a nemzetiségek jogairól (a továbbiakban: Nektv.)
2012. évi LXXXVI. törvény a munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény hatálybalépésével összefüggő átmeneti rendelkezésekről és törvénymódosításokról
2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről (a továbbiakban: új Mt.).
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (a továbbiakban: Bv. tvr.)
9/1995. (II. 3.) Korm. rendelet a köztisztviselők képesítési előírásairól (hatályos 2012. március 10-éig)
321/2011. (XII. 27.) Korm. rendelet a helyi esélyegyenlőségi programok elkészítésének szabályairól és az esélyegyenlőségi mentorokról
29/2012. (III. 7.) Korm. rendelet a közszolgálati tisztviselők képesítési előírásairól (hatályos 2011. március 11-étől)
6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
2/2012. (VI. 5.) EMMI rendelet a helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének részletes szabályairól
22/2011. (X. 21.) ORFK utasítás az általános rendőrségi feladatok ellátására létrehozott szerv és a roma kisebbségi önkormányzatok közötti együttműködésről, kapcsolattartásról
Az Európai Unió Miniszteri Bizottságának Európai Börtönszabályokról szóló Rec (2006) 2 ajánlása a tagállamok számára (a továbbiakban: Európai Börtönszabályok)

A megállapított tényállás
Nemzetközi keretrendszer a téma vonatkozásában
1. Az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezményének 42. cikke rendelkezéseket tartalmaz az Egyezmény széles körű megismertetése vonatkozásában: „A Részes Államok kötelezik magukat, hogy az Egyezmény elveit és rendelkezéseit hatékony és arra alkalmas eszközökkel a felnőttek és a gyermekek széles körében ismertetik.” Az ENSZ Gyermekjogi Bizottsága 2003-ban kiadott 5. számú „A Gyermek Jogairól szóló Egyezmény általános végrehajtási intézkedései” című Átfogó Kommentárjában azt javasolja az államoknak, hogy dolgozzanak ki átfogó stratégiát az Egyezménnyel kapcsolatos ismeretek társadalomban való terjesztése érdekében. „Az Egyezménnyel kapcsolatos ismereteket be kell építeni a gyermekekkel és a gyermekekért dolgozók alap- és továbbképzésébe is…” A Bizottság emlékezteti a részes államokat azokra az ajánlásokra, amelyeket az Egyezmény elfogadásának tizedik évfordulójára 1999-ben tartott, az általános végrehajtási intézkedésekkel kapcsolatos ülést követően fogalmazott meg, ezekben az ajánlásokban ugyanis úgy fogalmazott, hogy „a gyermek jogaival kapcsolatos ismeretek terjesztése és a tájékoztatás akkor a leghatékonyabb, ha nem puszta előadásként hangzik el, hanem a társadalmi változás, a kapcsolatok és a párbeszéd folyamataként jelenik meg. A tájékoztató kampányokba a társadalom minden rétegét be kell vonni, a gyermekeket is beleértve. „A Bizottság azt javasolja, hogy a gyermekek jogaival kapcsolatos képzés hatását és tartósságát gyakorlati, rendszerszerű és a szakmai képzésbe beépített oktatással biztosítsák. Az emberi jogi képzés módszerei épüljenek a részvételre és ruházzák fel a szakembereket olyan képességekkel és hozzáállással, amely a gyermekek és fiatalok jogait, méltóságát és önbecsülését tiszteletben tartva foglalkozik velük.”
A 2005-ben kiadott 7. számú Átfogó Kommentárban, majd megismételve a 2006-ban kiadott 9. számú Átfogó Kommentárban a Bizottság megfelelő képzést és tájékoztatást is javasol: „A részes államok lehetőleg szervezzenek rendszeres gyermekjogi képzéseket a gyermekeknek, a szülőknek és a gyermekekkel és gyermekekért dolgozó valamennyi szakembernek, különösen a parlamenti képviselőknek, a bíráknak, az ügyvédeknek, a bűnüldöző szervek munkatársainak, a köztisztviselőknek, a gyermekekkel foglalkozó és a gyermekeket fogva tartó intézmények munkatársainak, a tanároknak, az intézményekben, gyermekotthonokban és előzetes fogvatartó helyeken dolgozóknak, az egészségügyi szakembereknek, a szociális munkásoknak és a helyi vezetőknek. Ezenkívül a Bizottság arra kéri a részes államokat, hogy a széles közvéleménynek szervezzenek tájékoztató kampányokat.”1
2. Az Európa Tanács 2010-ben elfogadott Gyermekbarát Igazságszolgáltatásról szóló Iránymutatása külön foglalkozik a szakemberek szakirányú képzésével, 14. pontja kimondja, hogy „a különböző korú gyermekek jogairól és szükségleteiről, valamint a gyermekekhez igazodó eljárásról minden gyermekekkel foglalkozó szakembernek interdiszciplináris képzést kell kapnia. Valamint 15. pontja szerint, „a gyermekekkel közvetlen kapcsolatban álló szakembereket képezni kell arra is, hogy koruknak és fejlettségi szintjüknek megfelelően tudjanak kommunikálni a gyermekekkel, különös tekintettel arra, amikor sebezhető állapotban vannak.”
I. A kérdésekre adott válaszok
1. A tizennyolcadik életévét még be nem töltött gyermekkel foglalkozó munkatársak tanulmányaik során részt vettek-e gyermeki jogokkal, illetve más kulturális háttérrel kapcsolatos képzésen?
A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézményeiben dolgozók közül csak néhányan vettek részt ilyen irányú képzéseken, szervezetszerű, speciális képzés e téren azonban nincs.
A debreceni javítóintézet közép- és felsőfokú végzettséggel rendelkező munkatársainak 78 százaléka tanulmányai során szerzett a gyermeki jogokkal összefüggő ismereteket.
A Szőlő utcai javítóintézet igazgatójának meglátása szerint a szociális, illetve jogi végzettségű kollégái e téren felkészítettek, a pedagógus végzettségűek ismeretei azonban felszínesek. A nem diplomás munkatársak csak a belső képzéseken kapnak információt a gyermeki jogokról.
Rákospalotán a munkatársak tanulmányaik során szerezték meg az ismereteket.
Az Aszódon dolgozók egy része esélyegyenlőségi képzésen vett részt. 
Az ORFK vezetője olyan képzésről, amely a rendőri állományt célirányosan a gyermekekkel való differenciált bánásmódra készítené fel, nem számolt be. Az alapképzés, valamint az egyéb képzések tematikájának része a gyermekkor, illetve a többségitől eltérő kulturális háttér miatti differenciált intézkedés szabályai és a tárgykört érintő egyéb ismeretek. (pl. A családon belüli erőszak, valamint a gyermekek védelme tárgykörében 3 órás előadás, amelyen a hallgatók – egyebek mellett – ismereteket szereznek a gyermeki jogokról, a családon belüli erőszak gyermekekre gyakorolt hatásairól. A határrendészeti szakterület hallgatói tanulnak a harmadik országbeli állampolgár gyermekkorú családtagjai előállító egységben való elhelyezésének szabályairól, a határforgalomban átlépésre jelentkező kísérő nélküli kiskorúakkal kapcsolatos intézkedésre irányadó szabályozásról.)
A KIMISZ Pártfogó Felügyeleti Osztályának tájékoztatása szerint a pártfogó felügyelők előzetes tanulmányaik, illetve a belépést követő továbbképzések során kapnak olyan képzést, amely alkalmassá teszi őket a gyermekbarát eljárások folytatására. 
A megyei kormányhivatalok adatai alapján a gyermeki jogokkal kapcsolatos ismereteiket munkatársaik elsődlegesen tanulmányaik során szerezték.
A Baranya megyei adatszolgáltató megítélése szerint a szakirányú felsőfokú, illetve OKJ-s képzésen résztvevő hallgatók a gyermeki jogokat érintő alapvető ismeretekhez hozzájutnak.
Borsod-Abaúj-Zemplén, Heves és Nógrád megyében a válaszadók mintegy fele, Bács-Kiskun, Tolna és Veszprém megyében többségük, Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében kb. 40 százalékuk a tanulmányai során kapott gyermeki jogokkal, illetve más kulturális háttérrel kapcsolatos képzést.
Békés megyében a válaszolók 60 százaléka, Vas megyében pedig 75 százaléka válaszolt igennel a kérdésre. A Vas megyei adatszolgáltató azonban kiemelte, hogy az idősebb munkatársak tekintetében jelentősebb azoknak a száma, akik ilyen irányú tanulmányokat nem folytattak.
A fővárosban, Pest és Somogy megyében dolgozók tanulmányaik során kaptak e téren képzést. Többen jelezték, hogy lehetőségük van különböző tanfolyamokon, továbbképzéseken való részvételre. 
Csongrád, Győr-Moson-Sopron, Hajdú-Bihar, Jász-Nagykun-Szolnok, Komárom-Esztergom megyében a városi gyámhivatalokban és a jegyzői gyámhatóságokon felsőfokú végzettséggel rendelkező munkatársak többsége úgy válaszolt, hogy tanulmányai során szerzett e téren ismereteket. A kistelepüléseken – elsősorban a jegyzői hatáskörben eljáró – gyámhatóságok munkatársai jellemzően nemmel válaszoltak a kérdésre.
A Jász-Nagykun-Szolnok megyei kormánymegbízott kiemelte, hogy a jegyzői gyámhatóságoknál dolgozók a feladatot általában többszörösen kapcsolt munkakörben, középfokú végzettséggel látják el, a munkatársak fele nem vett részt gyermeki jogokkal kapcsolatos képzésen. 
A Fejér megyei válaszadók mintegy egyharmada, Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok munkatársainak 33 százaléka, a gyámhivatalok munkatársainak 75 százaléka kapott e téren képzést. 
Az NCSSZI főigazgatójának tudomása szerint a gyermekvédelmi területen dolgozók képesítési követelményei között szerepelnek a gyermeki jogok, illetve más kulturális háttérrel kapcsolatos ismeretek. 
2. A munkatársak kiválasztásánál figyelmet fordítanak-e arra, hogy gyermeki jogokkal, illetve más kulturális háttérrel kapcsolatos képzésen részt vett-e, továbbá előképzettsége és tapasztalatai alkalmassá teszik-e gyermekbarát eljárások lefolytatására (gyermekközpontú szemlélet, a gyermekkel való kommunikációs képesség, pedagógiai, pszichológiai tanulmányok, szakmai tapasztalat)?
A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézményeiben a kiválasztás elsődleges szempontja az adott munkakör betöltéséhez szükséges szakirányú végzettség. Ezen túlmenően a Bács-Kiskun megyei intézményben a felvételnél előnyt jelent a jelentkező beállítottsága, tapasztalata. Tökölön a felvételi beszélgetésen tájékozódnak a leendő munkatárs gyermekközpontú szemléletéről. Baranya megyében a jelentkezők számának függvényében tudják a kérdésben szerepelő speciális tényezőket figyelembe venni.
A javítóintézeteknél is elsődleges szempont a szakirányú végzettség megléte. Az aszódi intézmény igazgatója utalt arra, hogy az alkalmazásról döntő bizottság felméri a jelentkező kérdésben feltett képzettségét, alkalmasságát. 
Az ORFK válasza szerint a személyi állományba való felvételkor győződnek meg a jelölt alkalmasságáról. A későbbiekben a rendszeres, vagy a beosztás változása miatt szükségessé váló vizsgálatakor kerül sor a szolgálati viszonyból adódó kötelezettségek teljesítéséhez, illetve az adott beosztás ellátásához szükséges képességek ellenőrzésére.
A KIMISZ főigazgatója, a Baranya, a Somogy, a Tolna megyei és a fővárosi kormánymegbízott a kérdésre igennel válaszolt.
Fejér és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a válaszadók fele nyilatkozott úgy, hogy a kiválasztásánál figyelembe vették a megadott szempontokat.
Borsod-Abaúj-Zemplén, Békés, Heves és Pest megyében a válaszadók több mint felének, Nógrád megyében 2/3-ának, Vas megyében 75 százalékának volt igenlő a válasza. Vas megyében a nemmel válaszolók indokként azt hozták fel, hogy erre vonatkozó előírás, feltétel nincs.
A Bács-Kiskun megyei kormánymegbízott szerint sok helyen évek óta nem volt változás a munkavállalók személyében. Azokon a településeken, ahol új munkaerőt vettek fel, szóbeli beszélgetés során mérték fel a kompetenciákat. A kompetenciák felmérése Győr- Moson-Sopron megyében is szóban történik.
A Csongrád megyei válaszadó meglátása szerint azokon a kistelepüléseken, ahol a jegyző választja ki a munkatársakat, a megadott szempont nem érvényesül. A városokban a pályázók személyes meghallgatása során megkísérlik felmérni a kérdésben említett képességeket (pl. esetmegoldással). Jó gyakorlatként említették, hogy az egyik városban egyhetes előzetes „ismerkedésen” vesz rész a kiválasztott jelölt. Ez idő alatt alkalmasságával, kompetenciájával kapcsolatban több információhoz lehet jutni. 
Hajdú-Bihar, Komárom-Esztergom és Veszprém megyében a kiválasztás elsődleges szempontja a jogszabálynak megfelelő végzettség. 
Jász-Nagykun-Szolnok megyében a városokban döntően, a kisebb településeken „jellemzően” figyelmet fordítanak az említett szempontokra. 
Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok munkatársai kiválasztásakor a munkáltatók 44 százaléka, a gyámhivatalok mindegyike figyelmet fordít az előképzettségre, tapasztalatra. 
Több megye jelezte, hogy a területen dolgozó munkatársak közül többen 10-20 éve látják el feladatukat, erre tekintettel kiválasztásukkor a megadott szempont még nem érvényesülhetett, a kérdés ezért számukra értelmezhetetlen volt.

3. A munkatársak felvételekor az alkalmassági vizsga méri-e a szociális intelligenciát, toleranciát, empátiát?
A büntetés-végrehajtási intézményekben és a rendőrségnél a hivatásos állományba való felvételt megelőzően a betöltendő munkakörnek megfelelően pszichológiai alkalmassági vizsgálaton vesznek részt a jelentkezők, amelyen feltérképezik, mérik az egyén szociális intelligenciáját, toleranciáját, empátiás készségeit és egyéb kompetenciáit. 
A javítóintézetekben direkt alkalmassági vizsga nincs. A felvételi eljárás során értékelik a szociális intelligenciát, toleranciát, empátiás készségeket. Aszódon ezeket a készségeket próbaszolgálat keretében is mérik. 
Az NCSSZI-nek nincs rálátása a gyermekvédelemben szokásos felvételi módszerekre. Véleményük szerint a munkaadók kezében nincsenek olyan eszközök, amelyekkel a 2-3. kérdésben említett kompetenciákat, készségeket mérni tudnák. A munkatársak felvételének feltétele a szakirányú végzettség megléte, ami némileg megalapozza, hogy az előírt végzettséggel a szakemberek elsajátították a kívánt kompetenciákat.
A fővárosban, Baranya, Csongrád, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Nógrád, Pest, Somogy, és Tolna megyében a felvételi eljárás keretében, személyes beszélgetés alapján igyekeznek feltárni a szociális intelligenciát, toleranciát, empátiás készségeket. A Csongrád megyei adatszolgáltató jelezte, hogy igény lenne olyan standardra, amellyel az említett készségek objektív módon mérhetők.
Bács-Kiskun, Békés, Borsod-Abaúj-Zemplén, Hajdú-Bihar, Heves, Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a válaszadók többsége szerint nem mérik ezeket a készségeket.
Fejér megyében a válaszadók 35 százaléka, Jász-Nagykun-Szolnok megyében 40 százaléka, Vas megyében 51 százaléka szerint a felvételi beszélgetésen vizsgálják a kompetenciákat. 
Zala megyében a jegyzők 29 százaléka, a gyámhivatalok 14 százaléka vizsgálja az alkalmasságot.
Kifejezett alkalmassági vizsgáról azonban egyetlen adatszolgáltató sem számolt be.
A Komárom-Esztergom megyei válaszadó jelezte, hogy a munkakör jellege nehézsége miatt viszonylag kevés – főleg a gyakorlattal is rendelkező – jelentkező.

4. Ki választja ki a munkatársakat (a vezető egyedül, vagy esetleg más személyt is bevon, ha igen, kit)?
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézetben a munkatársak felvételi interjúztatásakor a személyzeti osztályvezetőn kívül a szakterület vezetője és a szakpszichológus is jelen van. A nevelői státuszra jelentkezők felvételi beszélgetésén az intézet vezetője is részt vesz, a munkatárs kiválasztásához pedig kikérik a szakpszichológus véleményét. 
Tökölön a felvételről team dönt, tagjai a személyügyi és szociális, a büntetés-végrehajtási osztály vezetője és a parancsnok.
A Bács-Kiskun és a Baranya megyei intézményben a felvételről a szakterület és a személyzeti osztály vezetőjének bevonásával a parancsnok dönt.
A Rákospalotai javítóintézetben több vezető – esetenként a pszichológust bevonva – választja ki a munkatársakat. 
A Szőlő utcai javítóintézetben a vezető, a helyettese és a pszichológus dönt a munkatárs felvételéről. 
Az aszódi és a debreceni javítóintézetben a felvételi bizottság javaslatainak figyelembe vételével az alkalmazásról az igazgató dönt.
A rendőrségnél a személyi állomány kiválasztásáról a parancsnok – az alkalmasságot megállapítók, a képző intézmények, valamint az érintett szolgálati elöljáró véleményét figyelembe véve – dönt.
A pártfogó felügyelők kiválasztását a megyei kormányhivatalok igazságügyi szolgálatainak vezetői, illetőleg a megyei kormányhivatalok kormánymegbízottai végzik. 
Budapesten a gyámhivatalok, a jegyzői gyámhatóságok munkatársainak kiválasztásának gyakorlata nem egységes. Az esetek többségében a munkáltatói jogkör gyakorlója döntésekor figyelembe veszi a jövendő munkatárs közvetlen vezetőjének véleményét.
Baranya megyében a munkatársakat a vezető választja ki.
Békés megyében a munkatársak kiválasztása során 40 százalékos arányban a vezetők egyedül járnak el. A többi esetben jellemzően a jegyző választ.
Nógrád megyében a válaszadók 1/3-a, Vas megyében 67 százaléka, a Somogy és Tolna megyei válaszadók többsége nyilatkozott úgy, hogy a munkatársak kiválasztásáról kizárólag a vezető dönt. 
Bács-Kiskun, Csongrád, Győr-Moson-Sopron megyében a jegyzői gyámhatóság munkatársainak felvételéről a jegyző és a polgármester közösen dönt.
Csongrád, Győr-Moson-Sopron megyében a gyámhivatal munkatársainak alkalmazásáról a hivatalvezető más személyekkel együtt dönt. 
Borsod-Abaúj-Zemplén, Fejér, Hajdú-Bihar, Komárom-Esztergom és Veszprém megyében többnyire a jegyző és a polgármester – más személyek bevonásával – hozza meg a döntést.
Pest megyében a jegyzői gyámhatóságok munkatársait általában a jegyző és a polgármester együttesen választja ki, de van, ahol a jegyző egyedül dönt. Előfordul, hogy a jegyző a döntésébe a szervezeti egység vezetőjét és/vagy a személyzeti ügyekkel foglakozó kollégát is bevonja. A gyámhivatalok többségében a munkáltatói jogkör gyakorlója a szervezeti egység vezetője véleményének figyelembe vételével dönt. 
Heves, Jász-Nagykun-Szolnok, valamint Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a döntésbe a jegyző általában a polgármestert vonja be.
Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok tekintetében az esetek 61 százalékában, a gyámhivataloknál 41 százalékában a jegyző egyedül választja ki a munkatársat.

5. A munkatársak felvételekor alkalmaznak-e esélykiegyenlítő intézkedéseket annak érdekében, hogy a hátrányos helyzetű csoportok közül minél többen kerüljenek be a szervezetbe?
A büntetés-végrehajtási intézetekben a felkészültség, a jelentkező személyisége és kompetenciái alapján döntenek a felvételről, esélykiegyenlítő intézkedéseket nem alkalmaznak.
A javítóintézetek közül a debreceni intézmény jelezte, hogy a hatályos Esélyegyenlőségi terv tartalmaz esélykiegyenlítéssel kapcsolatos intézkedéseket.
A rendőrség a személyi állomány felvételéhez esélykiegyenlítő intézkedéseket nem alkalmaz. A Belügyminisztérium támogatásával azonban célzottan igyekszik előmozdítani a cigány származású fiatalok rendőrré válását.
Az NCSSZI-nek arra vonatkozóan nincsenek adatai, hogy a szakemberek alkalmazásánál az esélykiegyenlítési szempontok mennyiben érvénysülnek. Tapasztalataik szerint az esélykiegyenlítő intézkedések alkalmazására Magyarországon a szociális ágazatban nincs bevett gyakorlat. A helyi közösségek, a helyben felmerülő problémákra reagálnak (pl. roma származású segítők alkalmazás, roma származású nevelőszülők képzése).
A kormányhivatalok többségének válasza szerint nem, vagy nem jellemző az esélykiegyenlítő intézkedések alkalmazása. 
Csongrád megye két településén a gyámhatósági feladatok ellátására megváltozott munkaképességű dolgozókat vettek fel. 
Fejér és Győr-Moson-Sopron megye egyes településein a kisgyermekeket nevelő munkatársaknak lehetőségük van rugalmas munkakezdésre, illetve a nőket – különös tekintettel az idősebbeket – a felvételnél előnyben részesítik.
Jász-Nagykun-Szolnok megyében a városokra jellemző az esélykiegyenlítő intézkedések alkalmazása.
Pest megyében a szociális és gyámhivatal három munkatársa közül ketten kisgyermekes édesanyák. Egyikük hetente két napot otthon dolgozhat, másikuknak a hivatal munkarendjétől eltérő munkakezdési és befejezési időt engedélyeztek. 
Nógrád, valamint Heves megye adatszolgáltatóinak 10 százaléka, Vas megyében az adatszolgáltatók 25 százaléka, Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok 20 százaléka, a gyámhivatalok 42 százaléka adott a kérdésre igenlő választ. 
6. A munkatársak munkába állásuk előtt részt vesznek-e a gyermeki jogokról, a gyermekbarát eljárásokról, a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű gyermekekről, és a velük való kommunikációról szóló felkészítésen? 
7. Ha igen, milyen tematikára épül a képzés?
8. Ki tartja (külső, belső szakember)?
9. Milyen időtartamban? 
10. Mikor került rá sor utoljára? 
A büntetés-végrehajtási intézmények válasza a kérdésekre nemleges volt.
A javítóintézetek közül az aszódi intézmény felvételi beszélgetésen, illetve a próbaidő alatt készíti fel munkatársait az esetlegesen eltérő szociokulturális hátterű fiatalkorú bűnelkövetőkkel való legmegfelelőbb bánásmódra. Az ilyen irányú képzés azonban nem kapcsolódik közvetlenül a munkába álláshoz. 
A rendőri állomány tagjai a közép- illetve felsőfokú tanulmányaik során, illetve a továbbképzéseken kapnak felkészítést. 
A KIMISZ véleménye szerint a Pártfogó Felügyelői Szolgálat munkatársait a gyermekbarát eljárások lefolytatására nem csak előképzettségük, gyakorlati munkájuk során szerzett tapasztalataik, hanem az alkalmazásukat követő két éven belül kötelezően leteendő ügyviteli vizsga is felkészíti.
A Kormányhivatalok többségének válasza ezen kérdésekre nemleges volt.
A Csongrád megyei adatszolgáltatók közül többen jelezték, hogy örömmel fogadnák, ha ilyen témájú, ingyenes képzésen részt vehetnének.
Fejér megyében mindössze három válaszadó vett részt – külső, és belső szakember által tartott – a gyermeki jogok megismertetésére szolgáló felkészítésen. A felkészítés időpontjáról azonban nem kaptam információt. 
Hajdú-Bihar megye egy községe jelezte, hogy munkatársa gyermekbarát eljárásokkal kapcsolatos felkészítést kapott. Az egy napos képzést 2009-ben külső szakember tartotta.
Heves megyében a kérdésekre mindössze tízen válaszoltak. A tematikára, az időtartamra és az időpontokra vonatkozó kérdéseimre nem érkezett válasz.
Pest megyében a válaszadó jegyzői gyámhatóságok közül hét település, a gyámhivatalok közül pedig öt válaszolt a kérdésekre igennel. A tematikára irányuló kérdésre adott válaszok alapján csupán egy képzés volt gyermeki jogokkal kapcsolatos. A felkészítést 2009-ben belső szakember tartotta, időtartama fél nap volt. A többi településen a munkába állókkal a hatályos joganyagot ismertették, vagy felsőfokú képzés keretein belül szerezték ismereteiket. A gyámhivatalok munkatársaival a jogszabályi hátteret, illetve azokat az eljárási cselekményeket ismertették, ahol a gyermek véleménye releváns. A felkészítést tavaly, illetve idén belső szakember tartotta, időtartama 1-2 munkanap volt.
Vas megyéből egy igenlő válasz érkezett. A tematikában esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi ismeretek, ügyintézési kultúra és az ügyfelekkel való bánásmód fejlesztése szerepelt. 2010-ben a kétnapos felkészítést külső szakember tartotta. 
Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok munkatársainak 5 százaléka válaszolt igennel arra a kérdésre, hogy munkába állása előtt részt vett-e a gyermeki jogokkal kapcsolatos képzésen. A gyermekbarát eljárások tekintetében 7 százalék, a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű gyermekekről, és a velük való kommunikációról szóló felkészítés tekintetében 3 százalék volt az igennel válaszolók aránya. A képzés tematikájára, időjére, időtartamára, valamint a felkészítő szakember személyére vonatkozó kérdésekre választ nem kaptam. A Zala megyében működő városi gyámhivatalok munkatársai nem vettek részt ilyen irányú felkészítésen.
Az NCSSZI megítélése szerint ezen kérdések tekintetében a gyermekvédelemben a munkáltatók arra támaszkodnak, hogy a felsőoktatási, felnőttképzési intézmények minden, a munkakörük ellátásához szükséges témában felkészítik a hallgatókat. Az intézetnek tudomása van arról, hogy egy-két szervezet kidolgozott saját képzést, melyet a munkába állást megelőzően, vagy azt követően minden dolgozónak el kell végeznie. Annak időtartamát, tananyagát, mélységét azonban nem ismerik.
11. Van-e lehetőség arra, hogy a munkatársak a gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos képzésen, továbbképzésen vegyenek részt? 
12. Kötelező a részvétel, vagy választható?
13. Mikor volt ilyen képzés utoljára?
14. Milyen arányban vettek részt a munkatársak ezeken a tréningeken?
15 A képzések/továbbképzések tematikájában szerepelnek/tek-e esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi ismeretek, illetve az ügyintézési kultúra, az ügyfelekkel való bánásmód fejlesztésének szempontjai?
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézet ezen kérdésekre nem válaszolt.
A tököli intézmény az ELTE Pedagógiai és Pszichológiai Karával már 3 éve közösen rendezi meg a „Zárt ajtók nyitott lelkek” című konferenciát, melyben fontos szerepet kap a gyermekvédelem, a gyermek-és ifjúságvédelemmel kapcsolatos bűnmegelőzési projektek, egészségmegőrzés, a drog, a bűnözés és társadalmi kapcsolat, a kisebbség, a roma és nem roma származású gyermekek lehetőségei és a diszkrimináció témái. A konferencián való részvétel önkéntes. Az intézet lehetővé teszi a konferencián az érdeklődők részvételét, azon a fiatalkorúakkal foglakozó munkatársak mintegy fele – jellemzően nevelők és pszichológusok – vesznek részt. A legutolsó konferencia 2012 májusában volt.
A Bács-Kiskun megyei büntetés-végrehajtási intézet adatszolgáltatása szerint a gyermeki jogokkal kapcsolatban nincs konkrét képzés, de a megyei gyámhivatal évente megrendezett konferenciáin munkatársaik részt vesznek. A részvétel nem kötelező, meghívás alapján történik. A legutóbbi konferencia 2011 júniusában volt, munkatársaik közül egy-két fő vett részt rajta.
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézet válasza nemleges volt (a munkatársak az alapképzés során csak a fiatalkorúakra vonatkozó szabályokkal ismerkednek meg).
Az aszódi és a debreceni javítóintézetben dolgozók az ötévenként kötelezően előírt továbbképzéseken vesznek részt.
A rákospalotai javítóintézetben igyekeznek a munkatársak részvételét lehetővé tenni a képzéséken, továbbképzéseken. Költségvetési okok miatt azonban elsősorban az ingyenes rendezvényeken tudnak megjelenni. A munkatársak részvétele önkéntes, néhányan tudnak elmenni.
A Szőlő utcai javítóintézet dolgozói a belső és külső képzéseken egyaránt részt vesznek. A részvétel nem kötelező jellegű, legutoljára 2012 márciusában volt, a nevelőtestület közel 30 százaléka volt ott.
A rendészeti szervek ügyeletén szolgálatot teljesítő állomány számára kommunikációs és konfliktuskezelési tréninget szerveznek. Ezek célja a többségitől eltérő kulturális jegyekkel jellemezhető közösségek tagjaival – elsősorban a roma gyermekekkel és fiatalkorúakkal – szembeni diszkrimináció és az emberi jogsértések felszámolása. A rendőrség közterületi szolgálatot teljesítő tiszthelyettesi állományának konfliktusmegelőző-kezelő tréninget szerveznek. Célja az együttélési konfliktusok kezelésének érdekében meditatív, konfliktusmegelőző, konfliktuskezelő, illetve együttélést erősítő feladatellátásra való felkészítés, hatékony eszközök elsajátíttatása, a konfliktusok megelőzése, a kialakult konfliktushelyzet megoldása. A civil szervezetek rendszeresen szerveznek képzéseket, az eltérő kulturális hátterű emberekről. 2012. március 26-27-e között a Magyar Helsinki Bizottság szervezte a „Visszatérés emberi jogi garanciákkal” elnevezésű képzést, amelyen szó volt a menedékjogról, a gyermeki jogokról, az emberi jogok schengeni külső határokon való biztosításáról, a sérülékeny csoportokkal (nők, gyermekek, idősek) való bánásmódról. A képzéseken való részvétel – az adott téma iránt érdeklődő részvételi szándékának figyelembe vételével – vezénylés alapján történt. A megyénkénti részvétel 1-10 főig terjedhetett.
A KIMISZ az egységes jogalkalmazói gyakorlat érvényesítése, a szakmai színvonal emelése érdekében szervez képzéseket, amelyek rendjét és tematikáját az egyes évekre szóló képzési tervek határozzák meg (pl. Családi Döntéshozó Csoportkonferencia, Élménypedagógiai tréning, Mediáció, Szociális készségfejlesztés). A képzéseken túl lehetőség van nyílt konferenciákon és saját szervezésű, vagy külső szervezetek által indított továbbképzéseken való részvételre, illetve olyan speciális módszertani ismeretek megszerzésére, ami lehetővé teszi egyéni esetkezelési technikák elsajátítását és csoportfoglalkozások tartását. Financiális okok miatt az elmúlt évben azonban nem volt szervezett képzés. A korábbi évek képzéseire a pártfogó felügyelők egyéni motivációjuk alapján jelentkezhettek, illetve egyes esetekben a résztvevőket a megyei szolgálatok vezetői jelölték ki, azokon megyénként egy-két fő vett részt.
Baranya és Csongrád megyében – fedezet hiányában – kevés lehetőség van a továbbképzéseken való részvételre. 2010-ig a Gyámügyi Ügyintézők Balatoni Konferenciáján voltak továbbképzések. Baranya megyében a részvétel nem volt kötelező, a gyámhivatalok mintegy fele képviseltette magát a rendezvényen. Csongrád megyében az egész szervezetet érintő, többnyire helyben szervezett továbbképzések kötelezőek. A költségtérítéses képzéseken a hivatalok egy-két munkatársa vesz részt. A képzés időpontjára vonatkozóan jellemzően az elmúlt öt évet jelölték meg a válaszadók, az utolsó képzés 2011-ben volt. A képzéseken résztvevők a 15. kérdésre igennel válaszoltak.
A Bács-Kiskun megyei adatszolgáltató hiányolta az ingyenes továbbképzéseket. A 15. kérdéssel kapcsolatban a válaszadók az Államreform Operatív Program keretében a nagyobb önkormányzatok hivatalában szervezett önismereti, személyiségfejlesztési, tárgyalástechnikai, esélyegyenlőségi képzést említették. A kormányhivatal vezetője példaértékűnek tartja Kiskunfélegyháza képzési gyakorlatát. A város módszertani gyermekjóléti szolgálata a megyében dolgozó családgondozók számára antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi ismeretek, illetve az ügyintézési kultúra, az ügyfelekkel való bánásmód fejlesztése tekintetében folyamatos képzést nyújt. 
A Békés megyei válaszadók fele látja úgy, hogy a munkatársaknak volt/van lehetőségük gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos képzéseken, továbbképzéseken részt venni. Az elmúlt egy-két évben azonban jellemzően nem voltak ilyen képzések. A 14. és a 15. kérdésre a válaszadók többsége nemleges választ adott. 
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei adatszolgáltatók túlnyomó része szerint a munkatársak többségének nincs lehetősége a gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos képzésen, továbbképzésen való részvételre. A képzések időpontjáról, a résztvevők arányáról, az esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi ismeretekre vonatkozó képzésről a többség nem nyilatkozott.
Képzés, továbbképzés Budapesten a mindenkori költségvetés kereteinek függvénye, időpontról, a résztvevők arányáról ez esetben sem kaptam információt. A képzések tervezésénél figyelembe veszik a 15. kérdésben megfogalmazott szempontokat.
Fejér megyében az ügyintézők 40 százaléka nyilatkozott úgy, hogy lehetősége van képzéseken való részvételre, az esetek 1/3-ában az kötelező. Egy-egy képzésen a hivatal egy-két fővel képviselteti magát. Az időpontra vonatkozó kérdésre a többség nem válaszolt. A beérkezett válaszok nagy része szerint 2007 óta kevés képzés indult. 
Győr-Moson-Sopron megyében a munkatársak 30 százaléka szerint van lehetőség képzéseken, továbbképzéseken való részvételre, amelyek 2006-2012 között voltak. Kötelező részvételt elenyésző számban írnak elő, ha lehetőség van rá, valamennyi munkatárs elmegy.
Hajdú-Bihar megyében a városi hatóságoknál dolgozóknak a képzéseken, továbbképzéseken való részvételre lehetőségük van. A községekben dolgozók többsége nemleges választ adott. Többen jelezték, hogy az elmúlt években nem volt képzés és arról sincs információjuk, hogy mikor lesz. Az időpontra és a részvételi arányra elenyésző számú válasz érkezett.
Heves megye hatóságainak többségénél nincs lehetőség a képzésekre. Az igennel válaszolók 2005-2011 közötti időpontban vettek részt azokon, a részvételi arány 39 százalék volt.
Jász-Nagykun-Szolnok megye településeinek 60 százaléka válaszolt igennel a 11. kérdésre. A képzések a Regionális Operatív Program keretében 2006-2009 között zajlottak. A részvételi arányról nincs pontos információ. 
Komárom-Esztergom megye is anyagi lehetőségei függvényében támogatja a képzéseken, továbbképzéseken való önkéntes részvételt. A képzések időpontjára, a részvételi arányra nem kaptam konkrét választ.
Nógrád megyében a munkatársak felének van lehetősége képzéseken, továbbképzéseken részt venni. A képzés időpontjára vonatkozó kérdésre az adatszolgáltatók mindössze 15 százaléka válaszolt. (2009-2011) A válaszadók többségénél minden munkatárs részt vett a képzésen, több mint felük a 15. kérdésre igenlő választ adott. 
Pest megye jegyzői gyámhatóságainak túlnyomó részében nem volt képzés, továbbképzés. Ahol indult, ott minden munkatárs rész vett, időpontja 2006 és 2012. közé esett. Kisebbségi, nemzetiségi jogi ismertetekkel találkoztak a résztvevők, az ügyfelekkel való bánásmódról azonban nem volt szó. A gyámhivatali ügyintézők többsége csak térítésmentes képzésekre tud elmenni, ezek 2009-2012 közé estek, jellemzően a hivatalok 1-2 munkatársa vett részt rajtuk.
A Somogy megyei adatszolgáltatónak a gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos képzésekről, továbbképzésekről nincs tudomása.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei válaszadók közel felének van lehetősége képzéseken, továbbképzéseken részt venni, melyeket 2007-2012 között tartottak. Volt olyan hivatal ahonnan egy, de olyan is, amelyiktől minden munkatárs rész tudott venni. A 15. kérdésre a válaszadók fele válaszolt igennel.
A Tolna megyei adatszolgáltató szerint „amennyiben gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal kapcsolatos képzésre kerül sor, úgy azokon a gyámhatósági ügyekkel foglakozó munkatársak részvételét biztosítják”. Képzés legutoljára 2010-ben volt. 
Vas megyében a munkatársak szervezett képzéséken való részvételét lehetővé teszik. A képzések 2007-2011 között zajlottak. A 15. kérdésre az adatszolgáltatók 67 százaléka igennel válaszolt.
Veszprém megyében lehetővé teszik, hogy a szervezett képzéseken munkatársaik rész vegyenek. A munkakörhöz tartozó feladatok ellátását segítő képzéseken pedig kötelező a részvétel. Az utolsó képzés 2007-ben volt, a szociális és gyámhivatal minden munkatársa részt vett rajta.
A Zala megyei válaszadók 90 százaléka – ha lenne képzés – biztosítaná munkatársai részvételét. A megyében 2007-ben volt utoljára képzés. 
A képzéseken való részvétel – kevés kivétellel – minden megyében önkéntes. Azok a válaszadók, akik a képzéseken részt vettek a 15. kérdésre többségében igennel válaszoltak. Heves megye adatszolgáltatói, valamint a Pest Megyei Szociális és Gyámhivatal erre a kérdésre túlnyomórészt nemmel válaszolt. Komárom-Esztergom megye válaszadói szerint nem jellemző, hogy a tematikában esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, jogi ismeretek, ügyintézési kultúra, az ügyfelekkel való bánásmód fejlesztésére irányuló ismeretek szerepeljenek.
Több adatszolgáltató szerint – bár igény lenne rá – hiányoznak az ingyenes képzések, továbbképzések. A piaci alapon működő, többnapos továbbképzésekre pedig nem tudnak elmenni az ügyintézők.
A NCSSZI főigazgatójának válasza szerint a gyermekvédelemben dolgozók számára a gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos képzés lehetőségét a 9/2000. (VIII. 4.) SzCsM rendelet teszi lehetővé. A szakmailag megfelelően kidolgozott képzési tematika a minősítési eljárás során akkreditálttá válhat. 2007-2012 között – többek között – a következő programok indultak: Jogvédelmi ismeretek, Emberi jogi nevelés a gyermekvédelemben a nem formális pedagógia eszközeivel, Minőségi ellátás – gyermeki jogok, Ellátottjogi és gyermekjogi ismeretek, A gyermekjogok fontossága és alkalmazása az alap- és szakellátásban, „Van jogod” gyermekjogi képzés. A szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi szakemberek számára 2001 óta ötévenként kötelező akkreditált továbbképzésen részt venni, a képzések tartalmára vonatkozó előírás azonban nincs.
A 2007 óta meghirdetett több képzés tematikájában szerepeltek esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs és nemzetiségi jogi ismeretek (pl. Esélyegyenlőségi ismeretek, különös tekintettel a roma kisebbségre, Esélyegyenlőség, egyenlő bánásmód és hátrányos megkülönböztetés, Esélyegyenlőség című tréning az értelmileg sérült gyermeket nevelők számára, Antidiszkriminációs tréning – bánásmód, esélyegyenlőség, a szociális területen, a gyermekvédelemben).
16. Az elmúlt öt évben részt vettek-e olyan EU-s pályázatokon, melyek célja esélykiegyenlítő programok megvalósítása volt?
17. Ha igen, milyen változásokat eredményezett a program?
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézetben a kábítószer fogyasztó szenvedélybetegek számára indult program, visszacsatolása azonban nem volt.
A Bács-Kiskun megyei büntetés-végrehajtási intézet válasza a kérdésekre nemleges volt. 
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézet két Társadalmi Megújulás Operatív Programban (TÁMPOP) vesz részt (A társadalmi kohéziót erősítő bűnmegelőzési és reintegrációs program, Az elítéltek visszavezetése a társadalomba képzési és foglalkoztatási, valamint egyéb reintegrációs programokon keresztül). Mindkét program megvalósítása folyamatban van.
A tököli intézmény 2011-ben szerződést kötött a Nemzeti Fejlesztési Ügynökséggel a KEOP energiaracionalizálási pályázat témakörében. Ennek keretében vállalták a női alkalmazottak és a női vezetők arányának növelését. A női vezetői létszám a válaszadáskor megegyezett a férfi vezető beosztású munkatársakéval.
A debreceni javítóintézet 2005-2007 között részt vett a „Hátrányos helyzetű emberek alternatív munkaerő-piaci képzése és foglalkoztatása” című HEFOP pályázaton. Ennek keretében 36 javítóintézeti nevelt fiatal ács-állványozó, kőműves és parkgondozó képzésen vett rész. Közülük 34-en szakmunkás bizonyítványt szereztek, majd elhelyezkedtek a nyílt munkaerő piacon.
Rákospalotán folyamatban van az elítéltek visszavezetése a társadalomba képzési és foglalkoztatási, valamint egyéb reintegrációs (TÁMOP) program.
Az aszódi és a Szőlő utcai javítóintézet válasza a kérdésre nemleges volt.
A országos rendőrfőkapitánynak nincs tudomása a kérdésben megjelölt pályázat rendőrségi részvételéről.
Az Igazságügyi Szolgálat az elmúlt öt évben nem vett részt olyan pályázaton, amelynek célja kifejezetten az esélykiegyenlítő programok megvalósítása lett volna.
Baranya, Somogy, Veszprém megye az elmúlt öt évben esélykiegyenlítés megvalósítását célzó EU-s pályázaton nem vett részt.
A fővárosban és a többi megyében az adatszolgáltatók többsége a kérdésekre nemmel válaszolt. Azok a válaszadók, akik pályázatot nyertek eredményként említették egyes közintézmények akadálymentesítését, a hátrányos helyzetű emberek szakmaszerzésének, munkavállalásának elősegítését, a cigánytelepi önkormányzati lakások felújítását, az oktatási, szociális integráció segítését, családsegítő szolgálat épületének és szolgáltatásainak bővítését, a szemléletformálást.
18. Idegen nyelvi, nemzetiségi nyelvi, jelnyelvi képzések/továbbképzések folytak-e/folynak-e Önöknél, illetve tudomása szerint lesz-e erre lehetőség a jövőben (is)?
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézetben a képzéseket központilag szervezik, a részvétel önkéntes és önköltséges.
Bács-Kiskun megyében és Tökölön nem volt és előreláthatólag nem is lesz ilyen képzés.
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézményben az elmúlt öt évben egyszer – 70 órás időtartamban – angol nyelvi képzés volt.
A javítóintézetek közül Rákospalotán van lehetőség angol nyelv tanulására. 
Az ORFK és a KIMISZ e kérdésekre nem válaszolt.
Baranya megyében több évvel ezelőtt voltak idegen nyelvi képzések, a jövőbeli szándékról nincs tudomásuk.
A fővárosi és a megyei adatszolgáltatók többségénél nincs és nem is volt lehetőség idegen nyelvi, nemzetiségi nyelvi, jelnyelvi képzésre.
Somogy, Vas és Veszprém megyében egyáltalán nem volt képzés, a Békés megyei válaszadók 15 százaléka igennel válaszolt a kérdésre.
Jász-Nagykun-Szolnok, Komárom-Esztergom, Csongrád megyében néhány település jelezte, hogy van jelnyelvet értő munkatársa.
Fejér megyében nyolc fő nyilatkozott úgy, hogy volt idegen nyelvi képzés, négy esetben került sor nemzetiségi nyelvi, két esetben pedig jelnyelvi képzésre. 
Győr-Moson-Sopron megyében évekkel ezelőtt uniós forrásokból idegen nyelvi képzések voltak a köztisztviselők számára. A szociális és gyámhivatal munkatársai közül ketten, szabadidőben, saját költségen jelnyelvi tolmácsképzésre járnak.
Hajdú-Bihar megye két városában van jelenleg is idegen nyelvi képzés, az egyik helyen román nyelvből. További egy városban volt és a jövőben is lehetőség lesz a nyelvtanulásra. Egyik városban támogatták az ügyintézők jelnyelvi tolmácsképzésen való részvételét. Tanfolyam azonban megfelelő számú jelentkező hiányában nem indult.
Heves megyében a válaszadók 13 százaléka vett részt idegen nyelvi képzésen, 4,3 százalékuk nemzetiségi nyelvi, és ugyancsak 4,3 százalékuk jelnyelvi képzésben részesült.
Nógrád megyében két hatóságnál idegen nyelvi, két hatóságnál nemzetiségi nyelvi, egy hatóságnál pedig jelnyelvi képzés, továbbképzés volt.
Pest megye egyik településén három gyámhivatali ügyintéző 2005-ben jeltolmács képzést követően eredményes vizsgát tett. A kormányhivatal munkatársainak minden évben lehetőségük van német és angol nyelv tanulására.
Zala megyében a jegyzői gyámhatóságoknál nem volt képzés, azonban a gyámhivatalok 71 százalékánál volt lehetőség nyelvtanulásra.
Több adatszolgáltató jelezte, hogy anyagi erőforrás hiányában nyelvi képzésekre nincs és várhatóan nem is lesz lehetőség. 
19. A nemzetiségi, idegen nyelvi és jelnyelvi nyelvhasználat feltételei biztosítottak-e a gyermekeket érintő eljárásokban? 
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézetben és az aszódi javítóintézetben ez idáig a gyermeket érintő eljárásokban nem volt szükség idegen, illetve jelnyelv használatára. 
A Bács-Kiskun megyei, valamint a tököli büntetés-végrehajtási intézményben az idegen nyelvi és a jelnyelvi használat biztosított, nemzetiségi nyelvhasználatra ez idáig nem volt igény. 
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézetben a nemzetiségi, idegen nyelvi használat feltételei rendelkezésre állnak, a jelnyelviek nem.
A debreceni javítóintézet a kérdésre nemleges választ adott.
A rákospalotai javítóintézetben szükség esetén külső segítséget vesznek igénybe, jellemzően azonban nincs rá igény. 
A Szőlő utcai javítóintézetben „részben, de szükség esetén mindenképpen.”
A fővárosban és Baranya megyében a nyelvhasználat feltételei részben a munkatársak nyelvismerete, részben hivatásos tolmács igénybe vételével biztosítottak.
A Békés és a Fejér megyei adatszolgáltatók mintegy felénél, Nógrád megyében harmadánál vannak meg a nyelvhasználat feltételei. 
A Békés, a Bács-Kiskun, a Borsod, a Hajdú-Bihar, a Heves, a Jász-Nagykun-Szolnok, a Pest, a Tolna és a Szabolcs-Szatmár-Bereg, a Tolna és a Vas megyei adatszolgáltatók többsége a kérdésre nemmel válaszolt.
Győr-Moson-Sopron megye válasza „szükség esetén igen” volt.
Komárom-Esztergom, Veszprém megye válasza a kérdésre igen volt.
Somogy megye kirendelt tolmácsok útján teszi lehetővé a nyelvhasználatot.
Zala megyében a kérdésre a gyámhivatalok többsége igennel, a jegyzői gyámhatóságok jellemzően azonban nemmel válaszoltak. 
Több adatszolgáltató közlése szerint nyelvhasználatra a gyakorlatban ritkán van igény.
20. A tolmácslistán szerepelnek-e a nemzetiségi nyelveket, illetve jelnyelvet ismerő tolmácsok?
A Baranya és a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézmény tolmácslistáján nemzetiségi nyelveket ismerő tolmácsok vannak, de jelnyelvi tolmács nincs.
A Bács-Kiskun megyei büntetés-végrehajtási intézet tolmácslistáján nemzetiségi nyelvet beszélő nincs, jelnyelvi tolmács pedig egy van.
Tököl válasza a kérdésre igen volt.
Az aszódi, a debreceni és a Szőlő utcai javítóintézetnek nincs tolmácslistája. Rákospalotán az elmúlt években nem volt szükség tolmácslista használatára.
Az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy központi szinten egységes tolmácslistát nem alakítottak ki. Minden rendőr-főkapitányság, illetve rendőrkapitányság a maga illetékességi területén működő tolmácscégeket bízza meg a feladat ellátásával.
A KIMISZ a 19-20. kérdés tekintetében – a vonatkozó jogszabályokra hivatkozva – csupán arról tájékoztatott, hogy ha a terhelt hallássérült, néma, vak, vagy a magyar nyelvet nem ismeri, a felmerülő költségeket a szolgálat viseli.
Baranya, Győr-Moson-Sopron, Jász-Nagykun-Szolnok megye a kérdésre érdemben nem válaszolt. 
A Bács-Kiskun, a Borsod-Abaúj-Zemplén, a Csongrád, a Hajdú-Bihar, a Heves, a Nógrád és a Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei válaszadók többsége a kérdésre nemmel, illetve úgy válaszolt, hogy nincs, vagy nem használnak tolmácslistát.
A Békés és a Komárom-Esztergom megyei adatszolgáltatók mintegy felének, a Vas megyei válaszolók 65 százalékának tolmácslistáján szerepelnek a nemzetiségi nyelveket, illetve jelnyelvet ismerő tolmácsok.
A fővárosi adatok szerint nem mindenhol használnak tolmácslistát, de ahol alkalmazzák, ott igen volt a válasz. 
Pest megye jegyzői gyámhatóságai közül 33, a gyámhivatalok közül 22 válaszolt a kérdésre igennel.
Somogy megye tolmácslistáján szerepelnek a nemzetiségi nyelveket, illetve a jelnyelvet ismerő tolmácsok.
A Tolna megyei települések többsége használ, Veszprém megyében pedig nem használnak tolmácslistát.
Zala megyében a jegyzői gyámhatóságok 28 százaléka, a gyámhivatalok 71 százaléka adott a kérdésre igenlő választ. 
21. Van-e esélyegyenlőségi tervük, ha igen, tartalmaz-e a magyarországi nemzetiségekre, az itt élő külföldiekre, illetve más hátrányos helyzetű csoportokra vonatkozó rendelkezéseket?
A Bács-Kiskun megyei büntetés-végrehajtási intézetnek és a Szőlő utcai javítóintézetnek nincs esélyegyenlőségi terve.
Az ORFK és a KIMISZ rendelkezik esélyegyenlőségi tervvel.
Baranya megyében a Kormányhivatalnak van esélyegyenlőségi terve, a Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatalnál, valamint a Veszprém Megyei Kormányhivatalnál folyamatban van a kidolgozása. 
Somogy megyében a szociális és gyámhivatalnak van esélyegyenlőségi terve.
Bács-Kiskun, Békés, Jász-Nagykun-Szolnok, Nógrád megyében az adatszolgáltatók közel felének van esélyegyenlőségi programja.
A Békés megyei adatok szerint a tervek/programok a magyarországi nemzetiségekre, az itt élő külföldiekre, illetve más hátrányos helyzetű csoportokra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaznak. Jász-Nagykun-Szolnok megye válasza ez utóbbi kérdésre nemleges volt.
Borsod-Abaúj-Zemplén és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a településék többségének nincs esélyegyenlőségi programja. Ahol van, ott általában tartalmazza a kérdésben feltett rendelkezéseket.
A válaszadó 21 fővárosi kerületből négy jelezte az esélyegyenlőségi terv/program hiányát.
Fejér és Heves megyében a válaszadók harmadának van esélyegyenlőségi programja. Fejér megyében a tervek többsége csak a hátrányos helyzetűekre fókuszál.
A Hajdú- Bihar megyében válaszadó városok több mint felének van esélyegyenlőségi programja, a községek többségének azonban nincs.
Komárom-Esztergom megyében a válaszadó települések 90 százaléka rendelkezik esélyegyenlőségi programmal. A tervek célcsoportja a nők, a romák, a negyven év felettiek és a fogyatékossággal élők.
Pest, Tolna és Zala megyében az adatszolgáltató települések többségének van esélyegyenlőségi programja.
Vas megyében jellemzően nincsenek esélyegyenlőségi programok.
A megkeresett szervek – félreértésből adódóan – a települési esélyegyenlőségi programokat is rendelkezésemre bocsájtották. A települési esélyegyenlőségi programok többsége nem felel meg a tartalmi követelményeket előíró jogszabályoknak. A megkeresett intézmények munkahelyi esélyegyenlőségi tervei is csak csupán részben feleltek meg a tartalmukat szabályozó jogszabálynak.
22. Alkalmaznak-e esélyegyenlőségi szakembereket, ha igen, mik voltak az eddigi tapasztalataik?
A büntetés-végrehajtási intézetek közül a Baranya megyei intézményben egy munkatársat bíztak meg a feladat ellátásával.
Az aszódi javítóintézet az esélyegyenlőségi feladatok elvégzésére külső szakembert szokott megbízni. A debreceni és a Szőlő utcai javítóintézetben esélyegyenlőségi szakembert nem alkalmaznak. Rákospalotán a munkatársak közül jelölnek ki esélyegyenlőségi felelőst.
Az ORFK válasza a kérdésre nemleges volt. 
A KIMISZ-nél esélyegyenlőségi bizottság működik. 
Baranya, Győr-Moson-Sopron, Komárom-Esztergom, Somogy és Zala megye szakembert nem alkalmaz.
Bács-Kiskun, Borsod-Abaúj-Zemplén, Fejér, Hajdú-Bihar, Heves, Jász-Nagykun- Szolnok, Nógrád, Pest, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Tolna, Vas és Veszprém, megyékben a válaszadó települések túlnyomó többsége nem alkalmaz esélyegyenlőségi szakembereket.
Békés megyében egy település válaszolt igennel a kérdésre. 
A fővárosi kerületek közül öt jelezte, hogy alkalmaznak esélyegyenlőségi szakembert.
Csongrád megyében néhány településen csatolt munkakörben látja el a feladatot egy ügyintéző, két település alkalmaz esélyegyenlőségi szakembert. Van ahol konkrét feladatra (pályázat írás, esélyegyenlőségi terv készítése) bíztak meg szakembert.
A válaszadók többsége tapasztalatokról nem számolt be.
23. Tapasztalataikat hogyan hasznosítják az eljárás, a napi működés során?
Ezen kérdésre csak néhány megyéből érkezett válasz. Borsod-Abaúj-Zemplén megyében a tapasztalatokat a hátrányos helyzetű gyermekek felzárkóztatása és a szülők hozzáállásának megváltoztatása érdekében tudják alkalmazni. Beszámoltak arról is, hogy az ügyfeleket nagyobb toleranciával tudják kezelni. A tapasztalatok a fővárosban a napi problémák megoldását, Hajdú-Bihar megyében az egyenlő bánásmód gyakorlati alkalmazását, valamint az ügyfelekkel való kommunikációt segítik.
Heves megyében egymás kultúrájának megismerését, Nógrád megyében a pályázatok írásához való segítségnyújtást említették. 
24. Munkájuk során találkoznak-e a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű gyermekekkel?
A kérdésre a büntetés-végrehatási intézetek mindegyike, a javítóintézetek közül három, az országos rendőrfőkapitány, a KIMISZ főigazgatója, a Baranya, a Komárom-Esztergom, a Somogy, a Veszprém és a Zala megyei adatszolgáltató igennel válaszolt. A debreceni javítóintézet nem adott választ.
Bács-Kiskun, Békés, Borsod-Abaúj-Zemplén, Nógrád megyében az adatszolgáltatók megközelítőleg 2/3-a, Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében fele találkozik munkája során a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű gyermekekkel.
Csongrád megyében egy település jelzett gyakori találkozást, a többiek válasza, a „ritkán, de előfordul” volt. 
Fejér megyében 1/3 volt a pozitív választ adók aránya.
Győr-Moson-Sopron megyében a városi gyámhivatalok esetében jellemző az eltérő kulturális hátterű gyermekekkel való kapcsolat. A jegyzői gyámhatóságok esetében elenyésző, a szociális és gyámhivatalban pedig még nem volt rá példa.
A Hajdú-Bihar, a Heves, a Jász-Nagykun-Szolnok, a Pest, a Tolna, és a Vas megyei adatszolgáltatók többségének válasza igenlő volt.
Az NCSSZI tapasztalatai szerint a gyermekvédelemben dolgozó munkatársak – attól függően, hogy az ország melyik területén dolgoznak – változó mértékben találkoznak a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű családokkal, illetve gyermekekkel. A jelentős regionális gazdasági és társadalmi területi különbségek miatt, elképzelhető olyan szolgáltató, aki szinte kizárólag ilyen családokkal találkozik.
25. Volt-e arra példa, hogy az eltérő kulturális háttér nehézséget, problémát, konfliktust okozott? 
26 Ha igen, találtak-e megoldásokat a helyzet rendezésére, ha igen, mik voltak ezek?
27. Van-e tudomásuk arról, hogy intézményi szintű megoldások születtek-e a nehézségek enyhítésére (képzés, továbbképzés, jó gyakorlatok alapján módszertani iránymutatás kialakítása)?
A Baranya és a Bács-Kiskun megyei büntetés- végrehajtási intézet a fenti kérdésekre nemmel válaszolt.
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézményben rendkívül magas azon fiatalok aránya, akik a többségi társadalomtól eltérő kulturális háttérrel rendelkeznek. A fogvatartottak problémamegoldó és konfliktuskezelő képessége is eltér a többségi társadalométól. Az intézmény igyekszik a fogvatartottaknak olyan programokat, illetve külső előadókat bemutatni, akik előadásukkal közelebb hozzák őket a többségi társadalom elvárásaihoz. Intézményi szinten nem született megoldás a nehézségek kiküszöbölésére.
A tököli büntetés-végrehajtási intézet parancsnokának tapasztalatai szerint az egyes, szubkultúrákból adódó esetleges hátrányok miatt a fogvatartottat társaik nehezen fogadják be. Ez főként azokkal a fiatalokkal fordul elő, akiknek higiénés szükséglete nincs. Ilyen helyzetekben a nevelőknek, felügyelőknek nehezebb a munkájuk, hiszen több konfliktushelyzetet kell megoldaniuk, amelyeket egyénre szabott nevelési tervvel, egyéni személyiség fejlesztéssel, gyakori egyéni és csoportos foglalkozással, szoros nevelői munkával sikerül megoldani. Az igazgató fontosnak tartotta annak hangsúlyozását, hogy a nevelői, pedagógusi munka célja a probléma megoldása olyan eszközökkel, melyek alkalmazásával a személyiség önmaga nem sérül, csak annak fejlődését szolgálja.
A nevelői állomány tagjai folyamatosan megosztják egymással tapasztalataikat, az osztályvezető irányításával többször esetmegbeszélő foglalkozásokat tartanak. Az intézet vezetése vezetői értekezlet keretében dolgozza fel a kiemelt eseteket.
Az aszódi javítóintézetben az eltérő kulturális háttérből eredő konfliktusok száma minimális. Esetmegbeszélések, tréningek segítik a szakemberek munkáját. 
A kérdésekre a debreceni javítóintézet nem válaszolt. 
A rákospalotai és a Szőlő utcai javítóintézetben is van példa arra, hogy az eltérő kulturális háttér nehézségeket, konfliktusokat okoz. A rákospalotai igazgató – tekintettel arra, hogy az igazságszolgáltatás és a gyermekvédelem rendszeréhez igazodó intézmény munkájának lényege a különféle hátrányokkal küzdő gyermekek nevelése, oktatása – külön módszereket nem tudott kiemelni. A társintézményekkel való találkozásokon, közös szervezésű konferenciákon próbálnak megoldást keresni a felmerülő problémákra. A Szőlő utcában arra törekednek, hogy a bemutassák a más kultúrát, az eltérő viselkedés okát, ha szükséges változtatnak a kereteken, az étkezésnél, vallásgyakorlásnál, lehetővé teszik a csoportváltást.
Az országos rendőrfőkapitány az eltérő kulturális háttérből eredő konfliktushelyzetek megelőzése körében említést tett arról, hogy a rendőrség számos olyan programot szervez, illetve vesz részt olyan eseményen, melyek kifejezetten a rendőrség és a roma kisebbség közötti kapcsolat javítását, a roma fiatalok áldozattá, szenvedélybeteggé, illetve bűnelkövetővé válásának megelőzését, a rendészeti pálya roma fiatalokkal való megismertetését és ezen keresztül az előítéletek felszámolását, az érintett fiatalok számára perspektíva nyújtását célozza. Az általános rendőrségi feladatok ellátására létrehozott szerv és a roma kisebbségi önkormányzatok közötti együttműködésről, kapcsolattartásról szóló 22/2011. (X. 21.) ORFK utasítás 24. pontja értelmében a rendőrkapitányságok kezdeményezni kötelesek az illetékességi területükön működő roma kisebbségi önkormányzatok képviselőinél az olyan kapcsolatépítő, kulturális és sportprogramok szervezését, amelyek a rendőrség személyi állománya és a roma kisebbség közötti kölcsönös előítéletek felszámolását, mérséklését szolgálják. 
A KIMISZ főigazgatójának tudomása szerint az elmúlt években a megyei kormányhivatalok Igazságügyi Szolgálataitól nem érkezett arra utaló jelzés, hogy a többségi társadalomtól eltérő kultúrájú gyermek személye, viselkedése bármiféle olyan jellegű problémát vagy konfliktust okozott volna, amelyet azonnal ne tudtak volna megoldani a pártfogók. A párfogó felügyelőknek havonta, illetve negyedévente mindenféleképpen lehetőségük van arra, hogy esetmegbeszélő csoporton beszéljék meg azokat a szakmai és emberi problémákat, amelyek fennakadást jelentenek számukra a hatékony munkavégzésben.
Az NCSSZI főigazgatójának véleménye szerint a családok egy részével, különösen az együttműködésre kötelezett családok esetében, nem mindig sikerül jó kapcsolatot kialakítani. A kérdés megoldása érdekében mind a szakemberek személyisége, mind az ellátottakkal való foglalkozás célzott módszerek alkalmazását teszi szükségessé a gyakorlatban. A hatékony segítő kapcsolat egyik alapvető szakmai feltétele a szakemberek szakmai személyiségének védelme és fejlesztése érdekében a szupervízió biztosítása. A szakember és az ellátott hatékony együttműködését segítik pl. a mediáció, családi csoportkonferencia, családtörténet-családi legendárium. Az igazgató szükségesnek tartja ezen módszerek szervezett képzéseken való megismertetését.
A Baranya, a Somogy, a Tolna, a Vas és a Veszprém megyei kormánymegbízott a kérdésekre nemleges választ adott.
A Bács-Kiskun megyei válaszadók szerint a problémát nem a gyermek eltérő kulturális háttere okozza, azt inkább a szülők hozzáállásában, elutasító, bezárkózó, vagy másik végletként támadó viszonyulásában látják, ami viszont a település hasonló társadalmi helyzetű, többségi társadalomhoz tartozó polgáraihoz hasonló arányban jelentkezik, nem függ a kulturális különbségektől.
Békés megyében az adatszolgáltatók mintegy 15 százalékánál, Zala megyében 19 százalékánál fordul elő az eltérő kulturális háttérből adódó konfliktus. A megoldási módra vonatkozó kérdésre kevesen válaszoltak, ők roma koordinátor, családgondozó, pszichológus segítségét vették igénybe. Intézményi szintű megoldási módokról nincs tudomásuk. 
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében a válaszadók mintegy 15 százalékának volt problémája, konfliktusa eltérő kulturális hátterű gyermekkel. Volt ahol a problémás helyzetet felvilágosítással, meggyőzéssel, nyugodt ügy- és ügyfélcentrikus ügyintézéssel, érdekvédelmi egyesület létrehozásával oldották meg. Volt ahol rendőri intézkedést kértek, de arra is volt példa, hogy nem találtak megoldást. 
A fővárosban az eltérő kulturális háttér megoldhatatlan nehézséget, problémát, konfliktust nem okoz. Az esetlegesen felmerülő problémák megoldását a válaszadók itt is e munkatársak empatikus képességében, toleranciájában, szociális intelligenciájában látják.
Csongrád megyéből Szeged jelezte, hogy a roma származású leánygyermekeknél tapasztalható a „házasságkötéssel” kapcsolatosan a többségi társadalométól eltérő szokások miatti probléma. A saját szokásaik szerinti „házasságkötés” gondot jelent a szülői ház engedély nélküli elhagyása, a tankötelezettség nem teljesítése miatt. A gyámhivatal a helyzet jogi rendezése érdekében próbál segítséget nyújtani a szabályszerű házasságkötéshez. A védelembe vétel keretében a hatóság és a családgondozó együttes munkájával a gyermek hazatérése, illetőleg a tankötelezettség teljesítése érdekébe a szülő és a gyermek meggyőzésével, illetőleg a család fokozott kontrolljával próbálják a helyzetet megoldani. A megye többi településen nem jellemző, hogy az eltérő kulturális háttér problémát okozna. Az esetlegesen előforduló konfliktushelyzetek feloldásra esetkonferenciát hívnak össze. Ha szükséges, figyelembe veszik a roma közösség vezetőinek véleményét, velük együttműködve határozzák meg az adott eset cselekvési tervét.
Az intézményi szintű megoldásokra vonatkozó kérdésre azt a választ kaptam, hogy a szegedi gyermekjóléti szolgálat családgondozói kaptak ilyen irányú továbbképzést, módszertani útmutatót.
Fejér, Győr-Moson-Sopron, Hajdú-Bihar, Heves, Komárom-Esztergom, Nógrád, Pest és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében sem jellemző, hogy az eltérő kulturális háttér problémát okozna. A felmerülő konfliktushelyzeteket Fejér megyében a gyermekjóléti szolgálat bevonásával oldják meg. Az általános vélemények szerint a konfliktusok kezelése az ügyintéző személyes meggyőző képességén múlik. Intézményi szintű megoldási módról a válaszadók többségének nincs tudomása. Hajdú-Bihar megye három, Heves megye tíz adatszolgáltatója számolt be esetkonferenciákról, tapasztalatcserékről, előadásokon való részvételről, képzésről, továbbképzésről, a jó gyakorlatok alkalmazásáról, módszertani iránymutatókról, roma koordinátor alkalmazásáról.
Jász-Nagykun-Szolnok megyében a konfliktusok jellemzően a roma lakossággal adódnak, azokat a Cigány Önkormányzat bevonásával próbálják feloldani.
28. Szükségnek tartják-e az ismeretbővítő tájékoztatást, képzést, módszertani iránymutatást?
Ezen kérdésre az adatszolgáltatók egy része nem válaszolt. Akik válaszoltak, többségében szükségesnek tartják a képzéseket. Többen jelezték, hogy szívesen részt vennének – ingyenes – képzéseken, továbbképzéseken. Volt ahol a jó gyakorlatok összegyűjtését és módszertani ajánlásba foglalását javasolták. Vas megyében az egyes fogalmak (eltérő kulturális háttér, esélyegyenlőség, hátrányos helyzet stb.) értelmezésére irányuló ismeretbővítésre lenne igény.
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézet igazgatója – bűnmegelőzés, a bűnismétlés elkerülése érdekében – azt javasolja, hogy az ismeretterjesztő foglalkozásokat, képzéseket az eltérő kultúrájú családok számára tartsák. Hajdú-Bihar és Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében volt olyan település, ahol úgy vélték, hogy az ügyfelek, illetve „a hátrányos helyzetű csoportok” képzése lenne indokolt.
Heves megyében a válaszadók 57 százaléka szerint nincs szükség tájékoztatásra, képzésre, módszertani iránymutatásra.
Az NCSSZI az eltérő kulturális háttérből eredő problémák enyhítése érdekében az elmúlt években több módszerrel próbálkozott. Például gyermekvédelem és esélyegyenlőség témakörben kutatási megbízást adott és a tanulmányt megjelentette a Kapocs című folyóiratban. Az intézet kisebbségi gyermekek származásának regisztrációjával kapcsolatos kérdésekben munkacsoportot működtet. Gyermekvédelmi szakemberek számára 120 órás diszkrimináció-ellenes, kapcsolatépítő programot dolgozott ki, több továbbképzést bonyolított le. Az intézet a családok, kisebbségi létük és ehhez fűződő stratégiájuk jobb megismerése érdekében képzési anyagot dolgozott ki „Családtörténet-családi fotók elemzésével” címen. Ennek ismertetése az ország minden régiójában megtörtént, a továbbképzések szervezése 2013. december 31-ig folyamatos.
29. Érkeztek-e bírálatok civil és nemzetközi emberi jogi szervezetektől, illetve állami szervektől? 
30 Ezek alapján milyen változtatásokat hajtottak végre? 
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézetbe az elmúlt években negatív jelzés a fogvatartottak elhelyezésével kapcsolatban érkezett. Ennek megszüntetésére a zárkák egy részét felújították, „vandál biztos” világítótesteket, mosdókagylókat, WC csészéket szereltek fel. A balesetveszély elhárítása érdekekében a zárkákban megszüntetették a konnektorokat. Az elhasználódott fektető anyagokat, evőeszközöket folyamatosan pótolják.
A javítóintézetek és a KIMISZ válasza a kérdésre nemleges volt.
A rendőrség idegenrendészeti eljárási mechanizmusát, az eljárás alá vont személyekkel történő bánásmódot a Magyar Helsinki Bizottság és az ENSZ Menekültügyi Főbiztosságának Regionális képviselete folyamatosan vizsgálja. Mindkét szervezet több alkalommal élt kritikai megjegyzéssel. Többek között e kritikai észrevételekre tekintettel került sor a multikulturális környezetben végrehajtott rendőri intézkedésekről szóló 27/2011. (XII. 30.) ORFK utasítás, illetve annak felhatalmazása alapján módszertani útmutató kiadására.
Az Európa Tanács Nemzeti Kisebbségek Védelméről szóló Keretegyezményének Tanácsadó Bizottsága (a továbbiakban: Bizottság) a rendőrség roma kisebbséggel szemben folytatott eljárásaival kapcsolatban fogalmazott meg kritikákat a Magyarországról készített harmadik véleményében. Eszerint a rendőrség állománya által elkövetett faji indíttatású visszaélésekről – főként a roma kisebbség képviselői részéről – rendszeresen érkeznek jelentések. Ez alapján a Bizottság azt állapította meg, hogy a rendőrség részéről tanúsított diszkriminatív magatartás továbbra is jelentős problémát jelent.
A nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosa a 2008-ban folytatott átfogó vizsgálatát lezáró jelentésében a rendőrség kisebbségekkel kapcsolatos egyenlő bánásmódjának biztosíték-rendszerével összefüggésben tárt fel visszásságokat.
A megyék közül Bács-Kiskun, Fejér, Hajdú-Bihar megye adatszolgáltatói közül egy-egy jelzett kritikai észrevételt, annak mibenlétét azonban nem részletezték. 
Jász-Nagykun-Szolnok megyében gyermekbántalmazással kapcsolatban érkezett bírálat. Ezt követően a jelzőrendszer tagjai számára oktatást tartottak. 
Az Egyenlő Bánásmód Hatóság 2011-ben a főváros III. kerületének önkormányzatát akadálymentesítés tárgykörében kötelezte bizonyos intézkedések megtételére. Az önkormányzat a határozatban foglaltaknak eleget tett.
Az NCSSZI gyermekjóléti és gyermekvédelmi intézmények munkáját érintő bírálatoknál a 0-3 éves korú gyermekvédelmi szakellátásban nevelkedő gyermekek ellátása tárgyában folytatott ombudsmani vizsgálat által feltárt visszásságokat említette. 
Az Európai Roma Jogok Központja /ERRC/ 2011. júniusi – Roma gyermekek a magyar gyermekvédelmi rendszerben – jelentésében kifogásolta a roma gyermekek felülreprezentáltságát, különösen a különleges szükséglet (tanulásban akadályozottság, értelmileg akadályozottság) tekintetében.
Az MTA gyermekszegénység elleni programiroda megállapította, hogy a gyermekszegénység növekedését nem sikerült megállítani, a szociális és gyermekvédelmi juttatások mértéke 2008 óta nem emelkedett. ,,Az állami intézkedések a válság szegényeket sújtó hatását részben nem igyekeztek ellentételezni, részben pedig számos rendelkezéssel kifejezetten rontották a szegények helyzetét.2
Az intézet – együttműködve a terület módszertani intézményeivel – módszertani támogatást nyújt a Gyvt.-ben deklarált gyermeki jogok minél magasabb szintű érvényre juttatásához. Mindezt vizsgálatok, helyzetelemzések, módszertani segédanyagok és az ellenőrzési tevékenység keretében végzi.
A szociális és gyermekvédelmi, egészségügyi és közoktatási ágazat több európai uniós projekt keretében vizsgálta annak a lehetőségét, hogy miként lehet a legkorábbi életkorban ágazatokon átívelő, szakmai együttműködéseken alapuló, komplex és célzott beavatkozásokat tenni a hátrányos helyzetű társadalmi csoportok felzárkóztatására. Ennek keretében p1. a TÁMOP 5.2.1. kiemelt projekt a leghátrányosabb helyzetű kistérségekben célzott programokat indított Biztos Kezdet Gyermekházak és Térségi Komplex Gyermekprogramok formájában. A programok célja, a lehető legkorábbi életszakaszban való beavatkozás a gyermekek esélyegyenlőségének, a gyermekszegénység hatásainak ellensúlyozása céljából.
31. Az elmúlt három évben hány diszkriminációt sérelmező panasz érkezett?
32. Mi volt ezek konkrét tárgya?
33. Mi az ilyen típusú panaszok kezelésének rendje?
34. A panaszok kivizsgálásának eredményeként milyen változtatásokra került sor?
A büntetés-végrehajtási intézményekhez, a javítóintézetekhez, a KIMISZ-hez diszkriminációt sérelmező panaszok nem érkeztek. 
Az országos rendőr-főkapitánynak közvetlenül a rendőri szervekhez beérkezett, gyermekeket hátrányos megkülönböztetésben részesítő rendőri intézkedés elleni panaszról nincs tudomása.
Bács-Kiskun megyében egy diszkriminációt sérelmező panasz volt, annak konkrét tárgyáról azonban az adatszolgáltató nem adott információt.
Borsod-Abaúj-Zemplén megye öt panaszról számolt be. Az egyik esetben az önkormányzathoz bejelentés érkezett, miszerint a helyi általános iskola elkülöníti, hátrányos helyzetbe hozza a cigány gyermekeket (pl. az iskola nem nyújt ingyenes étkezést valamennyi halmozottan hátrányos helyzetű tanulójának, a sajátos nevelési igényű gyermekek a többiektől elkülönítve tanulnak, az emelt szintű oktatásban kevés volt a roma származású gyermek, ők az iskola tehetséggondozó programjába sem kerültek be). Az eljárás eredményeként megegyezés született az iskola és a jogvédők között.
A másik esetben egy ügyfél jogorvoslattal élt aktív korúak ellátása iránt benyújtott beadványa elutasítása miatt. A másodfokú eljárásban az ügyfél számára kedvező döntés született.
További két panasz érkezett gyermekek hátrányos megkülönböztetése, egy pedig nemzetiségi diszkrimináció miatt. Az egyik panasz megalapozatlan volt, a másik kettőben megoldás nem született. Egy településen a panaszok kezelésben a jogszabályi rendelkezések szerint járnak el. Két helyen a panaszt a vezető vizsgálja ki soron kívül, két helyen az eljárás nincs szabályozva.
A fővárosban két származás miatti diszkriminációra vonatkozó panasz volt. Mindkét ügyben ombudsmani vizsgálat indult, amely visszásságot nem tárt fel. 
Egy másik esetben a válófélben lévő apa diszkriminatívnak tartotta az óvoda eljárását. Az esetet a jegyző vizsgálta ki, az óvónőt szóbeli figyelmeztetésben részesítette és felhívta valamennyi intézményvezető figyelmét arra, hogy tartózkodjanak az egyik, vagy a másik szülő mellett állást foglaló kijelentésektől.
A fővárosban a diszkriminációt sérelmező panaszok vizsgálatára nincs külön eljárási rend. A hatósági ügyben érkezett panaszokat a Ket. 141-143. §-a szerint vizsgálják ki. Ha a kerületben minőségirányítási rendszer is van, a panaszkezelés módját az ISO nemzetközi minőségirányítási rendszer alapján kidolgozott kézikönyv szabályozza. A fővárosi kormányhivatal a 43/2011. számú Kormánymegbízott utasítás, valamint a szakigazgatási szervek vezetőinek ennek alapján kiadott utasításai rendelkeznek a közérdekű panaszok, bejelentések javaslatok intézésének rendjéről.
Csongrád megyében a nyári étkeztetéssel kapcsolatban volt egy panasz, amit a jegyző vizsgált ki, jogsértést nem állapított meg. 
Hajdú-Bihar megyében két panasz volt. Az egyik esetben az átmeneti nevelésben lévő gyermek szülője azt sérelmezte, hogy gyermekét roma származású nevelőszülőhöz helyezte a gyámhivatal. A válaszadáskor a másodfokú eljárás folyamatban volt. A másik adatszolgáltató szerint a panaszos az ombudsmanhoz fordult, ennél bővebb tájékoztatás azonban nem adott.
Az eljárás rendjére itt is a Ket. illetve a minőségirányítási rendszer szabályai az irányadók. 
Jász-Nagykun-Szolnok megyében három panasz vonatkozott a diszkriminációra. Egy szülő úgy vélte, hogy gyermekei azért kerültek átmeneti nevelésbe, mert nevelésükhöz nem kapott segítséget. A másik esetben az egyenlő bánásmódot vélték sérülni a közmunka létesítésénél. A harmadik ügy építéshatósági volt. Az eljárás itt is a Ket. szerint zajlik.
A Pest megyei adatszolgáltató három panaszról számolt be. Az egyik panaszos megítélése szerint kérelmét diszkriminációra visszavezethető okok miatt utasították el. A másodfokú hatóság a panaszt nem találta megalapozottnak. Egy szülő nemzetisége miatt érezte diszkriminatívnak az eljárást, kártérítési pert indított a gyámhivatal ellen, keresetét a bíróság elutasította. A harmadik esetben a szülő azt sérelmezte, hogy vallása miatt hátrányosan megkülönböztették és ezért vették védelembe a gyermekét. A védelembe vétel oka nem a szülő vallási hovatartozása, hanem az volt, hogy az óvodaköteles gyermek nem járt óvodába.
Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében egy panaszos politika véleménye miatti diszkrimináció miatt az Egyenlő Bánásmód Hatósághoz fordult, de kérelmét elutasították.
Zala megyében egy ügyfél a szociális segély iránti kérelme elutasítását érezte diszkriminatívnak. 
A többi adatszolgáltatóhoz diszkriminációra vonatkozó panasz nem érkezett, vagy a kérdéseket megválaszolatlanul hagyták.
35. Mi a véleménye, tapasztalata a gyermekbarát eljárásokról?
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka fontosnak tartaná a gyermekkor szakaszainak meghatározását (gyermekkor, fiatalkor) és a szabályozók korszakok szerinti megállapítását. Megfontolandó tartja a büntetés-végrehajtás során a fiatal felnőtt kategóriájának bevezetését is.
A Bács-Kiskun megyei büntetés-végrehajtási intézet parancsnokának meglátása szerint a médiumok híradásai alapján a köztudatban az él, hogy a gyermekbarát eljárás az igazságszolgáltatás keretében elsősorban arról szól, hogy a sértett gyermekek ne váljanak ismételt áldozatokká a büntető eljárás során. Ehhez megfelelően kialakított kihallgató szoba és személyzet szükséges. A parancsnok ezzel egyetért, de azt is szükségesnek tartja, hogy a gyermek lehetőleg minél előbb fel tudja dolgozni, ami vele történt, a történtek miatt fejlődésében, személyiségében ne legyenek zavarok. Gyakorlati tapasztalatai a büntető eljárás vonatkozásában nincsenek. A fiatalkorúak intézetében alapvető, hogy a rájuk vonatkozó jogszabályokat a velük foglalkozók betartsák, amit a büntetés-végrehajtási ügyész rendszeresen ellenőriz.
A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézet a gyermekbarát eljárásokkal kapcsolatban kevés tapasztalattal rendelkezik.
Tökölön a fiatalkorú fogvatartottak esetében az oktatás és a szabadidős programok, keretein belül igyekeznek olyan megoldásokat keresni, amelyek a gyermek lelki fejlődését segítik elő. 
Az aszódi javítóintézet vezetőjének szakmai álláspontja szerint a javítóintézeti nevelés – tekintettel arra, hogy alapfeladata a 14-19 éves korú fiatalkorú bűnelkövetők pedagógiai módszerekkel való rehabilitációja és reszocializációja, társadalomba való beilleszkedésének, munkaerőpiaci elhelyezkedésének elősegítése – a gyermekbarát eljárások közé tartozik.
A rákospalotai javítóintézet igazgatója egyetért a gyermekbarát eljárások minél szélesebb körű megvalósulásával. Tapasztalata szerint a gyermekbarát igazságszolgáltatás (ide értve a gyermekek ügyében eljáró hatóságok eljárásait is) jogszabályi hátterét, hazai és nemzetközi szakirodalmát, illetve a nemzetközi gyakorlat megvalósulását Magyarországon kevesen ismerik, ezekről főként konferenciákon lehet hallani. Fontosnak tartja az elméleti hátteret, de meglátása szerint a gyermekvédelemben dolgozó munkatársak inkább azt szeretnék látni, hogy az egyes eljárásokban a gyakorló szakemberek (rendőr, ügyész, bíró) hogyan járnak el, milyen problémákkal szembesülnek, mennyire tudnak megfelelni a kihívásoknak, hogyan lehetne együttműködni, stb. Véleménye szerint a jogszabályi előírások kellően szabályozzák a tájékoztatáshoz, illetve felvilágosításhoz kapcsolódó jogokat, de a gyakorlatban ezek megvalósulása inkább az egyedi lehetőségekhez, személyes kompetenciákhoz, az egyedi ügyben folytatott hatósági gyakorlathoz kötődik.
A kirendelt védői jogintézménnyel kapcsolatosan – pl. a Helsinki Bizottság, a Magyar Ügyvédi Kamara által – feltárt anomáliákat az intézet oldaláról is érzékelik (nagyon különböző módon és mélységben valósul meg a védővel való kapcsolattartás).
Az igazgató álláspontja szerint a fiatalkorúakkal való eljárás során különös jelentősége van a sajátos – a fiatalkorúak személyiségét, tudásszintjét, empátiáját, nyelvezetét, stb. – figyelembe vevő nyomozástechnikának, tárgyalástechnikának, amely elősegítheti azt, hogy a fiatalkorú megértse mind az eljárás folyamatát, mind az ellene kiszabott intézkedés, büntetés lényegét. A „kvázi” bírói magyarázat egyrészt erősíti a belátást, másrészt segíti a jogkövetkezmények megértését.
A gyakorlat során gyakran tapasztalják, hogy az egyes szakterületeken egyre inkább a generális tudás, mint a specializáció érvényesül, így kevésbé jellemző, hogy speciálisan, a fiatalkorúakkal való sajátos foglalkozásra képzett szakemberek dolgoznának az igazságszolgáltatásban (rendőrség, bíróság, ügyészség). A speciális képzések megkönnyíthetnék a szakemberek munkáját, illetve ez adná az alapját a fenti kérdésben megfogalmazott jogok maradéktalan megvalósulásának.
Az intézmény vezetőjének az a véleménye, hogy az áldozati jogokkal kapcsolatos nemzetközi egyezményekben, ajánlásokban foglalt kötelezettségek és jogok, a gyermekekkel, mint különösen sebezhető áldozatokkal kapcsolatban jelentős fejlesztésre szorulnak a hazai gyakorlatban. Hiányokat lát a sértetti büntetőeljárási gyakorlatban is (p1. gyermekbarát meghallgatás, speciálisan képzett rendőrök, jogi védelem nem csak az elkövetői, de a sértetti oldalon, tárgyalási jelenlét mellőzése). Az igazgató kiemelte a gyermek pszichiátriai ellátás teljes hiányát, amely főként a bántalmazásos sértetti ügyekben az ellátatlanság, illetve minőségileg rendkívüli alacsony színvonalú ellátási lehetőségek miatt súlyos másodlagos károkat okoz.
Az országos rendőr-főkapitány meglátása szerint az egyes hatósági eljárások gyermekbaráttá tételéhez nagyban hozzájárulna a gyermekekkel kapcsolatba kerülő személyek vonatkozásában szükséges speciális képzettség előírása, illetve az ennek alapjául szolgáló egységes képzési rendszer megteremtése. A képzés-, illetve képzettségbeli esetleges hiányosságok ugyanakkor részben kiküszöbölhetőek részletes eljárási szabályok megteremtésével. A főkapitány példának hozta fel a családon belüli erőszak kezelésével és a kiskorúak védelmével kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról szóló 32/2007. (OT. 26.) ORFK utasítást.
Az NCSSZI igazgatójának tapasztalatai szerint a gyermekjóléti alap- és szakellátás folyamatosan törekszik arra, hogy az ellátás során a gyermekek szükségleteihez, korához leginkább igazodó környezetet teremtsen, a gyermekek véleményét figyelembe vegye. Az intézet ellenőrzései során azt tapasztalja, hogy a szolgáltatók a gyermekeket jogaikról tájékoztatják, a velük kapcsolatos döntésekbe, életkorukhoz igazodóan bevonják őket. Egyre gyakoribb, hogy a szolgáltatók rendelkeznek gyermekbarát interjúszobákkal és a környezet is a gyermek életkorához igazodik. Az önkormányzatoknál gyermekvédelmi ügyben eljáró hatóságoknál azonban a legritkább esetben tapasztalhatók erre irányuló kezdeményezések. 
A fővárosi és a megyei adatszolgáltatók egy része a tárgyi feltételek jelentőségét hangsúlyozta. Mások az eljárások során alkalmazott módszerekre, kommunikációra, hangnemre, testbeszédre helyezték a hangsúlyt.
A válaszadók többsége mind az igazságszolgáltatás, mind a hatósági eljárások során elengedhetetlennek tartja a gyermekbarát szemléletet. Az eljárások gyermekbarát módon való lefolytatása a gyermeki jogok érvényesülésének záloga, amelyre minden esetben törekednek. Az eljárás jogszerű lefolytatása mellett – többek véleménye szerint – a gyermekbarát eljárás garanciája az ügyintéző személyisége, empátiája, toleranciája lehet. Említették a barátságos tárgyi környezet szerepét, illetve az annak hiányából fakadó nehézségeket is. Az eljárások elhúzódásával nem érvényesülhet a gyermekbarát szemlélet. Volt olyan vélemény is, mi szerint a közigazgatási eljárásokban nincs meg a feltétele a gyermekbarát eljárásoknak. Van, akinek az a meglátása, hogy gyermekbarát eljárás csak gyermekbarát társadalomban lehetséges. Egyes adatszolgáltatók szerint viszont a gyermeki/szülői kötelezettségek teljesítésére kellene nagyobb hangsúlyt helyezni. Volt, aki azt hangsúlyozta, hogy a gyermekbarát eljárások humánusabbá teszik az eljárást, segítik a gyermek személyiségfejlődését és fontosnak vélik a gyermek emberi méltóságának tiszteletben tartását.
36. Mit javasol annak érdekében, hogy az eljárások során a gyermek mindenekfelett álló érdeke, a gyermekbarát szemlélet mindinkább érvényesüljön?
A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka szerint a gyermekbarát szemlélet során rendkívül fontos az a társadalmi közeg, amelyben a gyermek él, felnő, szocializálódik. Véleménye szerint ezen körülmények változtatása lenne az első lépés a gyermekbarát szemlélet felé.
A Bács-Kiskun és a Borsod-Abaúj-Zemplén megyei büntetés-végrehajtási intézmény vezetője, a KIMISZ főigazgatója a képzések, tréningek, tapasztalatcserék jelentőségét hangsúlyozta.
Az aszódi és a Szőlő utcai javítóintézet igazgatója kiemelt fontosságúnak tartja a fiatalkorúakkal szemben indult büntető eljárások lehető legrövidebb időn belüli befejezését. Az eljárás befejezése után elengedhetetlen, hogy azonnal megkezdődjön a fiatalok személyiségfejlődését szolgáló rehabilitáció, reszocializáció.
A rákospalotai javítóintézet igazgatója javasolja az igazságszolgáltatásban résztvevő intézmények, hatóságok számára speciális képzéseket szervezését, tréningek tartását.
Az országos rendőr-főkapitány a szakemberek szemléletváltoztatása érdekében a gyermekekkel kapcsolatba kerülő szakemberek folyamatos képzését véli elengedhetetlennek. A főkapitány tájékoztatott arról is, hogy 2012 első felében kísérleti jelleggel két kiválasztott rendőrkapitányság illetékességi területén azoknak a kiskorú gyermekeknek, akinek rendőrség elé idézése válik szükségessé, a rendőrség az idézés mellé egy gyermeknyelven megfogalmazott tájékoztató anyagot is küld. Ennek célja, hogy a gyermekeket és törvényes képviselőjüket felkészítsék az eljárás során várható eseményekre. A tájékoztató anyag hasznosságáról véleményt nyilváníthatnak, melyről a magyarországi UNICEF munkatársai segítségével a rendőrség értékelést készít.
A megyei adatszolgáltatók javaslatai:
– megfelelő tárgyi feltételek; pelenkázó, játszósarok, kapcsolattartó szoba, barátságos iroda kialakítása,
– anyagi feltételek megteremtése, létszám növelése,
– államilag támogatott képzések, esetmegbeszélések,
– a gyermekekkel foglakozó személyek képzésénél nagyobb hangsúlyt kell fektetni a gyermeki jogokra,
– módszertani tájékoztatók, előadások,
– gyermekkel foglakozó szakemberek alkalmassági vizsgálata, empátiás készségükről való meggyőződés, a szemléletváltozás,
– a gyermekkel foglakozók munkába állása előtt szükség lenne empátiát, toleranciát, és szociális intelligenciát mérő alkalmassági vizsgálatra,
– az ügyintézők meglévő ismereteinek kiegészítése ügyintézési, kommunikációs, gyermekismereti, családismereti, szociológiai elméleti és gyakorlati tudással,
– a gyámhivatalokban szociális munkás és/vagy terepmunkás alkalmazása,
– a munkatársak szupervízióval való megsegítése, 
– prevenció, 
– a gyermektől elvárt magatartások, kötelezettségek konkrét meghatározása, ezek következetes alkalmazása,
– a szülők tájékoztatatása a gyermek jogairól, érdekeiről, a szülői felelősségtudat erősítése,
– szigorúbban büntessék azokat, akik kiskorúak ellen követnek el bűncselekményt,
– gyermekbántalmazás megelőzése érdekében nagyobb létszámú, széleskörű ismeretekkel rendelkező szakemberek alkalmazása, 
– a gyermekekkel kapcsolatos döntések a lakóhelyükhöz minél közelebb szülessenek,
– a mérlegelési jogkörben meghozható döntésekhez a jogszabályok adjanak támpontokat, szempontokat a jogalkalmazónak,
– a gyermekbarát eljárásjogi jogszabályok épüljenek be a napi gyakorlatba,
– a gyermek meghallgatása, bevonása az őket érintő eljárásokba, emberi méltóságuk tiszteletben tartása,
– ha a gyermeket egy adott ügyben már meghallgatták (igazságügyi pszichológus szakértő, rendőrség, gyámhatóság), akkor újabb meghallgatása mellőzhető legyen,
– a gyermekeket érintő ügyekben minél hamarabbi döntéshozatal,
– az eljárások során közös erőfeszítéseket kell tenni a családok meggyőzésére a helyes életvitelről, egymás tiszteletéről, a megértésről,
– a szociális háló erősítése, a gyermekek számára különböző szabadidős programok szervezése,
– több pszichológus, pszichiáter és más szakember bevonása a gyermekeket érintő eljárásokba,
– párhuzamos eljárások megszüntetése, információáramlás felgyorsítása,
– a gyermekekkel foglalkozó gyámhivatalok szakmai és intézményi önállóságának megteremtése,
– a gyermekvédelmi rendszer közreműködőinek hatékony, magas szintű együttműködése,
– a gyermekbarát szemlélet szélesebb körű kommunikációja, a pályázati források növelése,
– a gyámhatósági ügyek maradjanak helyi szinten, a hatósági eljárások egyszerűsítése, ésszerűsítése,
– szoros együttműködés az oktatási intézmények, a gyámhatóság, a gyermekvédelmi szervezetek és a család között,
– a bíróságok a kapcsolattartások szabályozásánál annak végrehajthatóságára is legyenek tekintettel,
– jogszabály-változtatás, rugalmasabb szabályozás és eljárás,
Az NCSSZI igazgatójától az iránt is érdeklődtem, hogy az intézmény végzett-e a gyermeki jogok, valamint a gyermekbarát szolgáltatások érvényesülésével kapcsolatos kutatásokat? Ezzel összefüggésben születtek-e ajánlások, módszertani levelek? Van-e tudomása ezek gyakorlati alkalmazásáról?
Az intézet saját kutatásokat a gyermekbarát igazságszolgáltatás területén nem végzett, ellenőrzései, valamint a szakmai programok véleményezése során azonban különös figyelmet fordít a gyermeki jogok érvényesítésének elősegítésére.
Módszertani levelek konkrétan a gyermeki jogok érvényesítésére vonatkozóan nem születtek, ugyanakkor azok érvényesülésének egységes szemléletű és szempontú vizsgálatára igen. Az Országos Szolgáltatás-módszertani Koordinációs Központ ajánlásai minden esetben szerepelnek a szakmai ellenőrzések feljegyzéseiben, illetve a szakmai véleményekben. A TÁMOP 5.4.1. kiemelt projekt keretében a gyermekvédelmi terület egységes ellenőrzési rendszerének kidolgozása folyamatban van.
Az igazgató tudomása szerint a kormányhivatalokba megküldött ajánlásaikat az érintett fenntartók és intézmények figyelembe veszik.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatásköröm tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének 1) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. 
A hivatkozott törvény 18. § (1) bekezdése értelmében a közigazgatási, valamint a közszolgáltatást végző szerv hatóság. Az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv közszolgáltatást végző szervnek minősül. Mindezek alapján tehát megállapítható, hogy a megkeresett szervekre kiterjed vizsgálati hatásköröm.

II. Az érintett alapjogok tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. [Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat.] Ugyancsak az Alkotmánybíróság szerint, a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat] Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely – a materiális jogállam értékrendjének megfelelően – a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.
Nem hagyható figyelmen kívül, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. Az alapjogok valódi érvényesülését képes kiüresíteni, megbénítani (azaz komolyan befolyásolni) a szabályozás vagy a jogalkalmazás hibáiból, zavarából adódó kiszámíthatatlanság, az eljárásra vonatkozó garanciális szabályok félre tétele, figyelmen kívül hagyása. Érdemes utalni ezzel kapcsolatosan arra az alkotmánybírósági tézisre, amely szerint közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. [Vö. 11/1992. (III. 5.) AB határozat, 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, 5/1999. (III. 31.) AB határozat.]
Előzőekből következik, hogy jogállamot csak jogállami eszközökkel lehet szolgálni, az egyes jogsértésekre csak jogállami módon, a jogszabályi rendelkezések, az eljárási garanciák maradéktalan betartása mellett, az arra feljogosított szerveknek kell választ adnia.
Az Alaptörvény XV. cikkének (1) első bekezdése deklarálja a minden embert megillető törvény előtti egyenlőséget. A (2) bekezdés szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. A megkülönböztetés általános tilalma alóli kivételt jelent a XV. cikk (4) bekezdése, amely alapján Magyarország az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedéseket is tesz. „E rendelkezés értelmében az egyenlőség tartalmi megvalósulását szolgáló, az esélyegyenlőtlenség felszámolása érdekében tett pozitív megkülönböztetés megengedett.”3 A hivatkozott rendelkezés alapján a társadalom egyes tagjai javára való pozitív diszkrimináció, az egyenlő feltételek, az esélyegyenlőség biztosítása nemcsak megengedett, hanem a modern alkotmányos államtól el is várható, mind a szociális, mind a testi és lelki különbségekből adódó hátrányok enyhítése terén.
A gyermek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdése rögzíti. A gyermeket főszabályként minden olyan alapvető jog megillet, mint bármely más embert, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. Erre tekintettel kifejezetten a gyermekek jogaként rögzíti a törvény a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Ennek megfelelően a gyermek szülei, családja, az állam és a társadalom valamennyi tagja is köteles a gyermek jogait tiszteletben tartani, és a társadalom fennmaradásának zálogaként biztosítani számára a megfelelő fejlődéséhez szükséges feltételeket. A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga az állam kötelességét alapozza meg a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére.4 A gyermek, mint az alapjogok alanya oldalán az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. Ezt az alaptételt megtaláljuk a Gyermekjogi Egyezménynek a preambulumában is, amely rögzíti, hogy a gyermeknek, figyelemmel fizikai és szellemi érettségének hiányára, különös védelemre és gondozásra van szüksége, nevezetesen megfelelő jogi védelemre, születése előtt és születése után egyaránt. 
Az Alaptörvény szerint a Magyarországon élő nemzetiségek részei a politikai nemzetnek. A nemzetiséghez tartozó személyeket az általános alapvető jogokon kívül többletjogok, egyéni és kollektív jogok illetik meg. Ilyen az, hogy önazonosságukat szabadon megvallhatják, használhatják anyanyelvüket, ápolhatják kultúrájukat. Joguk van továbbá a saját nyelven való egyéni névhasználathoz és az anyanyelvű oktatáshoz. A hazai nemzetiségek autonómiája abban nyilvánul meg, hogy saját szerveket, helyi és országos önkormányzatokat hozhatnak létre.

III. Az ügy érdemében
1. A gyermekbarát eljárás tartalma
Az Európa Tanács 2010. novemberi iránymutatása szerint az igazságszolgáltatás csak akkor lehet gyermekbarát, ha a gyerekek5 jogai érvényesülnek. Az Európai Bizottság 2011 februárjában közleményt adott ki az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának az EU gyermekjogi ütemtervéről. Az ütemterv bevezetése szerint „A gyermekek jogainak előmozdítása és védelme azon uniós célkitűzések egyike, amelyekre a Lisszaboni szerződés fokozott hangsúlyt helyezett. Konkrétabban az Európai Unióról szóló szerződés jelenleg hatályos szövege 3. cikkének (3) bekezdése kifejezetten előírja az Unió számára a gyermekek jogainak előmozdítását és védelmét. Emellett a gyermekek jogait belefoglalták az Európai Unió Alapjogi Chartájába. A Charta 24. cikke elismeri, hogy a gyermekek függetlenül és önállóan rendelkeznek jogokkal. Úgy rendelkezik továbbá, hogy a hatóságoknak és magánintézményeknek is a gyermekek mindenek felett álló érdekét kell elsődleges szempontnak tekinteni.
A gyermekek jogainak előmozdítása a nemzetközi kötelezettségvállalásokból is következik. Valamennyi uniós tagállam ratifikálta a gyermekek jogairól szóló ENSZ-egyezményt (a továbbiakban: UNCRC). Az UNCRC normáinak és elveinek továbbra is iránymutatásul kell szolgálniuk a gyermekek jogait érintő uniós politikák és fellépések számára. A Bizottság 2006-ban „Az EU gyermekjogi stratégiája felé” című közleményével megteremtette annak alapját, hogy belső és külső politikáiban előmozdítsa és védje a gyermekek jogait. A Bizottság ennek révén olyan struktúrákat alakított ki, amelyek célja az uniós intézmények gyermekjogi kérdések kezelésére vonatkozó kapacitásainak megerősítése, megteremtve ezáltal a tényeken alapuló szakpolitikák alapjait, és fokozva az érdekeltekkel való együttműködést.
Figyelemmel a Lisszaboni Szerződés és az Alapjogi Charta gyermekjogok iránti határozott és megerősített elkötelezettségére, a Bizottság véleménye szerint eljött az ideje a gyermekjogok határozottabb érvényesülésének és a szakpolitikai célok cselekvésre váltásának […] Célunk az összes uniós intézmény és tagállam abbeli határozott elkötelezettségének megerősítése, hogy valamennyi érintett uniós szakpolitikában előmozdítsák, megóvjak és érvényesítsék a gyermekek jogait, és ez konkrét eredményekben öltsön testet. A gyermekeket közvetve vagy közvetlenül érintő uniós politikákat a jövőben úgy kell kialakítani, végrehajtani és nyomon követni, hogy figyelembe vegyék a gyermek mindenek felett álló érdekének az EU Alapjogi Chartájában és az UNCRC-ban foglalt elvét.[…]
A gyermekjogok teljes körű elismerése azt jelenti, hogy a gyermekeknek esélyt kell adni arra, hogy hangot adjanak a véleményüknek és részt vegyenek az őket érintő döntések meghozatalában. A Charta 24. cikkének (1) bekezdése előírja az EU számára, hogy a gyermekeket érintő ügyekben vegye figyelembe a véleményüket az életkoruknak és érettségüknek megfelelően. A gyermekkel való konzultáció és véleményük meghallgatása terén a Bizottság eddigi lépései kiindulópontot jelentenek ahhoz, hogy lehetővé tegyék a gyermekek nagyobb mértékű részvételét az őket érintő intézkedések es politikák – pl. az oktatási, egészségügyi és környezetvédelmi politika – kidolgozásában es végrehajtásában.” 
A Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózata (ENOC) 2011. szeptember 14-16-án án, Varsóban tartott éves Közgyűlésén úgy döntött, hogy 2012. évi kiemelt témájául a gyermekbarát igazságszolgáltatást választja. 
A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium 2011 novemberében e tárgykörben tartott konferenciáján az Európa Tanács Európai Ifjúsági Központjának igazgatója az Európai irányelvekről tartott előadásában – egyebek mellett – kifejtette, hogy az igazságszolgáltatás csak akkor lehet gyermekbarát, ha a gyerekek jogai érvényesülnek. Elmondta: mivel az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetei során egyértelművé vált, hogy a tagállamok nem mindig tartják tiszteletben a gyerekek jogait – különös tekintettel a büntetőjogra –, az államok igazságügy-miniszterei megállapodtak az irányelvek kidolgozásában. Mint hozzátette, nem jogszabályokról van szó, hanem arról, hogy meg kell változtatni a jogi szakértők és a gyerekekkel ténylegesen foglalkozók hozzáállását. A cél, hogy a gyerekek jogai védelmet élvezzenek, amikor döntés születik róluk. A dokumentum egyik alapelve a részvétel, ez azt jelenti, hogy az eljárások során figyelembe kell venni a gyerekek véleményét, a meghallgatásukat pedig a legfőbb érdekeiket figyelembe véve kell lefolytatni. Tekintettel kell lenni a gyerek környezetére, így családi hátterére, és esetlegesen arra is, ha az érintett fogyatékos vagy hátrányos helyzetű. Kitért arra: fontos, hogy a gyerek magánélete szigorúan védett legyen, s az eljárást a korának megfelelően válasszák ki.
A megkeresésemre érkezett válaszok alapján arra a következtetésre jutottam, hogy a gyermekekkel kapcsolatba kerülő szervek, hatóságok és intézmények szakterületeiknek megfelelően, egymástól eltérően értelmeznek bizonyos alapvető fogalmakat.
A gyermekbarát eljárás fogalma messze túlmutat azon, hogy az adott hatóság vagy intézmény teljesíti a jogszabályokban előírt kötelezettségeit a gyermekkorú ügyféllel végzett munkája során. Többet jelent annál is, mint biztosítani a gyermek számára a jogszabályokban előírt jogainak érvényesülését.
Gyermekbarát módon eljárni azt jelenti, hogy mindezeket az intézményre háruló kötelezettségeket és a gyermek számára biztosított jogokat a gyermek életkorának, fizikai, mentális, és lelki állapotának megfelelő módon érvényesítik a mindennapi munka során.
Az Európa Tanács gyermekbarát igazságszolgáltatásról szóló 2010-es irányelve úgy definiálja a fogalmat, hogy az „egy olyan igazságszolgáltatási rendszert jelent, amely garantálja, tiszteletben tartja és hatékonyan érvényre juttatja valamennyi gyermeki jogot az elérhető legmagasabb színvonalon, az alábbiakban rögzített alapelvek szem előtt tartásával és a gyermek fejlettségének, érettségi fokának és az ügy körülményeinek figyelembe vételével. Így a gyermekbarát igazságszolgáltatás jellemzői, különösen az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés, a gyermek életkorának megfelelő, gyors, az emberi méltóságot tiszteletben tartó, a gyermeki jogokat elismerő és figyelembe vevő rendszer, melyben érvényre jut a gyermek joga az eljárásban való részvételre, az eljárás megértésére, a magán- és családi életének tiszteletben tartására és a méltóságára.”6
Dr. Gyurkó Szilvia (UNICEF Magyar Bizottsága gyerekjogi igazgató) a gyermek oldaláról értelmezve az eljárási abúzus megelőzését, a gyermekbarát eljárást úgy határozza meg egyik tanulmányában, hogy az „azoknak a jogoknak, eljárási metódusoknak, protokolloknak és szakmai működéseknek, együttműködéseknek az összességét jelenti, amelyek révén egy eljárás az abban érintett gyermek számára nem traumatizáló, jogait és szükségleteit szem előtt tartó és érvényesítő. A gyermekbarát működés követelménye nem csak az igazságszolgáltatás rendszerében kell, hogy érvényesüljön (polgári, büntető- és peren kívüli eljárásokban), hanem minden olyan eljárásban, amiben – bármilyen eljárási pozícióban vagy szerepben – gyermek szerepel.”7

2. Felkészültség, oktatás, képzés, továbbképzés, kiválasztás
A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézményeiben dolgozók közül csak néhányan vettek részt gyermeki jogokkal, illetve a többségitől eltérő kulturális háttérrel rendelkezőkkel kapcsolatos képzésen, de szervezetszerű, speciális képzés nincs.
A javítóintézetek közép- és felsőfokú végzettséggel rendelkező munkatársainak majd 80%-a tanulmányai során szerzett a gyermeki jogokkal kapcsolatos ismereteket, ám volt olyan vezetői meglátás, mely szerint a szociális, illetve jogi végzettségű kollégái e téren felkészültebbek, mint a pedagógus végzettségűek. A nem diplomás munkatársak csak a belső képzéseken kapnak információt a gyermeki jogokról. Van olyan javítóintézet, ahol a dolgozók egy részének lehetősége volt esélyegyenlőségi képzésen részt venni. 
Az ORFK vezetője nem számolt be olyan képzésről, amely a rendőri állományt célirányosan a gyermekekkel való differenciált bánásmódra készítené fel. Ugyanakkor előremutató, hogy az alapképzés, valamint az egyéb képzések tematikájának része a gyermekkor, illetve a többségitől eltérő kulturális háttér miatt szükséges differenciált intézkedés szabályai, és a tárgykört érintő egyéb ismeretek.
A pártfogó felügyelők előzetes tanulmányaik, illetve a belépést követő továbbképzések során részesülnek olyan oktatásban, amely a válaszadó megítélése szerint alkalmassá teszi őket gyermekbarát eljárások folytatására
A megyei kormányhivatalok munkatársai a gyermeki jogokkal kapcsolatos ismereteiket elsődlegesen tanulmányaik során szerezték.
A gyermekvédelemben dolgozók képesítési követelményei között mind a gyermeki jogokkal, mind a többségitől eltérő kulturális háttérrel kapcsolatos ismeretek szerepelnek. 
A gyermeki jogokkal, a gyermekbarát eljárásokkal, valamint a többségi társadalomtól eltérő kulturális hátterű gyermekekkel, és a velük való kommunikációval kapcsolatos felkészítést a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézményeinek leendő munkatársai nem kapnak. Ilyen irányú felkészítésről a gyámhivataloknál és a jegyzői gyámhatóságoknál dolgozók is csak elvétve számoltak be.
A javítóintézetek közül egy jelezte, hogy a próbaidő alatt felkészíti munkatársait az eltérő szociokulturális hátterű fiatalkorú bűnelkövetőkkel való megfelelő bánásmódra.
A rendőri állomány tagjai pedig a közép-, illetve felsőfokú tanulmányaik, valamint továbbképzések során kapnak felkészítést. 
A munkáltatók a gyermekvédelemben ugyancsak a munkavállalók korábbi (felsőoktatási, illetve felnőttképzési intézményben szerzett) ismereteire támaszkodnak. Jó gyakorlatként említhető Kiskunfélegyháza Város Módszertani Gyermekjóléti Szolgálatának antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi ismeretek, illetve az ügyintézési kultúra, az ügyfelekkel való bánásmód fejlesztésére irányuló képzése.
Majd minden megkeresett intézmény találkozott már a többségitől eltérő kulturális háttérrel rendelkező gyermekkel vagy fiatallal, és volt példa arra, hogy az eltérő kulturális háttér nehézségeket, konfliktusokat okozott.
A gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos, valamint esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi, illetve az ügyintézési kultúra fejlesztésére vonatkozó ismereteket is tartalmazó tematikájú képzéseken való kötelező részvételről sem a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézményei, sem a javítóintézetek tekintetében nem beszélhetünk. Mind a belső szervezésű, mind a külső képzéseken a munkatársak egy része tud csak részt venni.
Jó gyakorlatként érdemes kiemelni a tököli intézmény az ELTE Pedagógiai és Pszichológiai Karával közösen megrendezett „Zárt ajtók nyitott lelkek” c. konferenciáját.
Említésre méltóak a rendészeti szervek ügyeletén szolgálatot teljesítő állomány számára szervezett kommunikációs és konfliktuskezelési tréningek, a rendőrség közterületi szolgálatot teljesítő tiszthelyettesi állomány konfliktusmegelőző-, és kezelő tréningjei, valamint a KIMISZ egységes jogalkalmazói gyakorlat megteremtése, a szakmai színvonal növelése érdekében szervezett képzései, továbbá a Magyar Helsinki Bizottság képzései.
Az országos rendőrfőkapitány az eltérő kulturális háttérből eredő konfliktushelyzetek megelőzése körében több programról, valamint az országos rendőr-főkapitányi utasításában foglalt kötelezettség teljesítéséről számolt be. 
A képzéseken való részvétel – kevés kivétellel – a gyermekkel foglalkozó szakemberek számára minden területen önkéntes. A területen – kiemelten a gyámhivataloknál és a jegyzői gyámhatóságoknál – dolgozók hiányolják az ingyenes képzéseket, továbbképzéseket, néhányan a jó gyakorlatok összegyűjtését és módszertani ajánlásba foglalását javasolták.
A fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézeteiben, a javítóintézetekben a munkatársak kiválasztásnál elsődleges szempont az adott munkakör betöltéséhez szükséges szakirányú végzettség megléte. A leendő kolléga gyermeki jogokkal, illetve más kulturális háttérrel kapcsolatos képzésen való részvétele, ismerete – a pártfogó felügyelők kivételével – nem szerepel a kiválasztás szempontjai között. 
A büntetés-végrehajtási intézményekben és a rendőrségnél a kötelező pszichológiai alkalmassági vizsgálaton térképezik fel, mérik az egyén szociális intelligenciáját, toleranciáját, empátiás készségeit és egyéb kompetenciáit.
A javítóintézetekben a munkatársak felvételekor nincs a szociális intelligencia, tolerancia és az empátia vizsgálatára irányuló direkt alkalmassági vizsga. Figyelemreméltó gyakorlat azonban, hogy van olyan intézmény, ahol lehetőség van próbaszolgálat keretében mindezen készségek felmérésére, és nem utolsó sorban a jelölt is kipróbálhatja magát éles helyzetekben.
Kifejezett alkalmassági vizsgáról egyetlen megyei adatszolgáltató sem számolt be és több megye jelezte azt is, hogy az évtizedek óta gyámhatósági munkát végző dolgozó munkatársak felvételekor az általam megadott szempont még nem érvényesülhetett.
A gyermekvédelemben a munkatársak felvételének feltétele a szakirányú végzettség megléte, ami feltételezi, hogy az előírt végzettségű szakemberek tanulmányaik során elsajátították a kívánt kompetenciákat.
Álláspontom szerint az oktatás, képzés, továbbképzés témája kiemelkedő figyelmet érdemel a gyermekeket érintő eljárásokban részt vevő hivatásos személyek felkészültsége, képzettsége és kiválasztása tekintetében is. 
Megállapítom, hogy a gyermekeket érintő eljárásokban részt vevő, valamint a gyermekekkel közvetlenül foglalkozó szakemberek gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos, valamint esélyegyenlőségi, nemzetiségi jogi, illetve az ügyintézési kultúra fejlesztésére vonatkozó képzésének, továbbá az alkalmasságukat mérő vizsga hiánya gátja/akadálya lehet a gyermeki jogok maradéktalan érvényesülésének, ezáltal az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdésében rögzített jog sérelmének közvetlen veszélyét keletkezteti.

3. Esélyegyenlőség
Az esélyegyenlőség egy olyan általános alapelv, amelynek leglényegesebb szempontjai az Európai Közösség alapító egyezményének 6. cikkelyében (tilalom nemzeti hovatartozás miatti diszkriminációról) valamint a 119. cikkelyében (a nők és férfiak egyenlő bérezése) vannak lefektetve. Ezek az alapelvek minden területen alkalmazandók, különös tekintettel a gazdasági, társadalmi, kulturális és családi életre. Ahhoz, hogy az esélyegyenlőség elve a gyakorlatban is érvényesülhessen, szükség lehet ún. pozitív megkülönböztető intézkedésekre is. Az Amszterdami szerződés hatálybalépésével egy új, a diszkrimináció tilalmáról szóló 6/A cikkely erősíti meg az esélyegyenlőség elvét. Ezen új cikkely célja, hogy a Tanács megtehesse a szükséges intézkedéseket mindennemű, a nembeli, a faji, az etnikai hovatartozáson, a koron, a vallási, a lelkiismereti, és a szexuális érdeklődésen alapuló diszkrimináció leküzdése érdekében.
Az Ebktv. 23. §-ában foglaltak szerint „Törvény, törvény felhatalmazása alapján kormányrendelet, illetve kollektív szerződés a munkavállalók meghatározott körére – a foglalkoztatási jogviszonnyal vagy a munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonnyal összefüggésben – előnyben részesítési kötelezettséget írhat elő.” Az idézett szakaszhoz fűzött magyarázat szerint „A törvény 23. §-a biztosítja annak a lehetőségét, hogy törvény, kormányrendelet, illetve kollektív szerződés a munkavállalók meghatározott körére – a foglalkoztatási jogviszonnyal vagy a munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonnyal összefüggésbe – eltérjen az egyenlő bánásmód követelményétől, amennyiben ennek célja valamely hátrányosabb helyzetű csoporttal kapcsolatban előnyben részesítési szabályok meghatározása, pozitív diszkrimináció alkalmazása.”
E cél megvalósítása érdekében kell tehát az Ebktv. 63. § (4) bekezdése szerint „Az ötven főnél több személyt foglalkoztató költségvetési szervek és többségi állami tulajdonban álló jogi személyek kötelesek esélyegyenlőségi tervet elfogadni.”
Az Mt. 2012. június 30. napjáig hatályban volt 70/A. § (2) bekezdése szerint: Az esélyegyenlőségi terv tartalmazza a munkáltatóval munkaviszonyban álló, hátrányos helyzetű munkavállalói csoportok, így különösen a) a nők, b) a negyven évnél idősebb munkavállalók, c) a romák, d) a fogyatékos személyek, valamint e) a két vagy több, tíz éven aluli gyermeket nevelő munkavállalók vagy tíz éven aluli gyermeket nevelő egyedülálló munkavállalók foglalkoztatási helyzetének – így különösen azok bérének, munkakörülményeinek, szakmai előmenetelének, képzésének, illetve a gyermekneveléssel és a szülői szereppel kapcsolatos kedvezményeinek – elemzését, valamint a munkáltatónak az esélyegyenlőség biztosítására vonatkozó, az adott évre megfogalmazott céljait és az azok eléréséhez szükséges eszközöket, így különösen a képzési, munkavédelmi, valamint a munkáltatónál rendszeresített, a foglalkoztatás feltételeit érintő bármely programokat.
A (4) bekezdés pedig kimondta, hogy „az esélyegyenlőségi tervnek rendelkeznie kell
a fogyatékos személyek akadálymentes munkahelyi környezet megteremtését biztosító külön intézkedésekről, valamint a munkáltató szervezetén belüli, az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítésével kapcsolatos eljárási rendről.”
Az Mt. szövegéhez fűzött magyarázat szerint „Egyes hátrányos helyzetű munkavállalói csoportok számára éppen az esélyegyenlőségük megteremtése érdekében szükséges bizonyos munkáltatói intézkedéseket megtenni. Erre biztosít lehetőséget jelen szakasz, miszerint az esélyegyenlőségi tervben lehet megfogalmazni azokat a programokat, amelyek e hátrányos helyzetű csoportok esélyegyenlőségét előmozdítják, biztosítják.”
A 2012. évi LXXXVI. törvény 90. § (1) bekezdése 2012. július 1. napjától hatályon kívül helyezte a hivatkozott szakaszt és az új Mt. sem szabályozza részletesen a munkahelyi esélyegyenlőségi tervek kérdését, csupán annyit említ, hogy „a munkáltató döntése előtt legalább tizenöt nappal kikéri az üzemi tanács véleményét a munkavállalók nagyobb csoportját érintő munkáltatói intézkedések és szabályzatok tervezetéről. Eszerint – többek között – munkáltatói intézkedésnek minősül különösen az egyenlő bánásmód követelményének megtartására és az esélyegyenlőség biztosítására irányuló intézkedés” [...]8
A megkeresett intézmények esélyegyenlőségi terveiben, mind a megyei gyámhivatalok által – félreértésből adódóan – megküldött települési esélyegyenlőségi programokban megfogalmazottak, illetőleg a megkeresettek válaszai alapján megállapítható, hogy a válaszadók mást és mást értenek az esélyegyenlőség biztosítása alatt.
A települési esélyegyenlőségi programok többségéről elmondható, hogy azok nem felelnek meg a tartalmi követelményeket előíró jogszabályoknak.9 A megkeresett intézmények munkahelyi esélyegyenlőségi tervei változatos képet mutattak, és csupán részben feleltek meg a tartalmukat szabályozó jogszabálynak.10
A rendelkezésemre bocsájtott iratok szerint léteznek olyan kormányhivatalok, büntetés-végrehajtási- és javítóintézetek, melyek nem rendelkeznek esélyegyenlőségi tervvel. A válaszadó 21 fővárosi kerület közül négy jelezte azt, hogy nincs esélyegyenlőségi terve. Több esélyegyenlőségi terv készítésére köteles szerv nem tett eleget törvényi kötelezettségének és vannak olyan megyék, ahol a települési önkormányzatok többségének nincs elfogadott esélyegyenlőségi programja. 
Ezzel összefüggésben felmerül a kérdés, hogy a megkeresett szervek hogyan értelmezik az esélyegyenlőség fogalmát, illetve ebből következően az annak megvalósítására tervezett program elemeit hogyan kívánják felépíteni. Megfigyelhető volt, hogy az intézmények és hatóságok általában a jogszabályokban előírtak teljesítését, munkáltatói kötelezettségeik végrehajtását, illetőleg munkavállalóiknak jogszabályokban garantált jogai érvényesítését tekintik az esélyegyenlőség megvalósításának.
A támogató vagy esélykiegyenlítő intézkedések célja az élet különböző területein mindig az, hogy bizonyos adottságokkal rendelkező, az átlagosnál – akár önhibájából, akár a körülmények szerencsétlen alakulása folytán – hátrányosabb helyzetű csoportoknak támogató intézkedésekkel lehetőséget biztosítsanak arra, hogy a társadalmi életben megközelítőleg a többséggel azonos módon tudjanak részt venni. Ilyen intézkedésekre lehet szükség pl. a foglalkoztatás, lakhatás, szociális biztonság és egészségügy, oktatás és képzés, áruk forgalma és a szolgáltatások igénybevétele területén.11
Arra a kérdésre, hogy a munkatársak felvételekor alkalmaznak-e esélykiegyenlítő intézkedéseket annak érdekében, hogy a hátrányos helyzetű csoportok közül minél többen kerüljenek be a szervezetbe, a büntetés-végrehajtási intézetek, a javítóintézetek, és az országos rendőr-főkapitány is nemleges választ adott, ugyanakkor az ORFK vezetője kiemelte, hogy a Belügyminisztérium célzottan támogatja a cigány származású fiatalok rendőrré válását. 
A kormányhivatalok többségétől is nemleges választ kaptam. Az NCSSZI jelezte, hogy nincsenek adatai a szakemberek alkalmazásánál esélykiegyenlítési szempontokról. Tapasztalataik szerint az esélykiegyenlítő intézkedések alkalmazására Magyarországon a szociális ágazatban nincs bevett gyakorlat.
Esélykiegyenlítő intézkedések megvalósítására irányuló EU-s pályázatokon való részvétellel kapcsolatban a büntetés-végrehajtási intézetektől, a javítóintézetektől, a KIMISZ-től és az országos rendőr-főkapitánytól vagy nemleges válaszok érkeztek, vagy olyan pályázatokat jelöltek meg, melyek célja az intézmény alapfeladat ellátási körébe tartozik, így pl. az elítéltek számára reintegrációs programok szervezése.
Csupán a tököli büntetés-végrehajtási intézet jelölt meg valódi esélykiegyenlítő program megvalósítását célzó pályázati részvételt, mégpedig a női alkalmazottak és női vezetők arányának növelését az intézményben. 
Esélyegyenlőségi szakemberek alkalmazására és azok tapasztalatainak hasznosítására irányuló kérdésemre, néhány kivételtől eltekintve nemleges válasz érkezett. A Baranya megyei büntetés-végrehajtási intézet, valamint az aszódi és a rákospalotai javítóintézetek jelezték esélyegyenlőségi szakemberek foglakoztatását. A KIMISZ-nél pedig esélyegyenlőségi bizottság működik. 
A települések túlnyomó többsége – öt fővárosi kerület kivételével – nem alkalmaz esélyegyenlőségi szakembert.
A válaszadók többsége nem számolt be az esélyegyenlőségi szakemberek tapasztalatairól, és e tapasztalatoknak a hatóságok, szervezetek eljárásában való hasznosításáról. Az információt nyújtók válaszai pedig változatos képet mutattak. A többség az intézmény jogszabályi kötelezettségének teljesítését, a munkakörök jogszabálynak megfelelő ellátását tekintette esélykiegyenlítő intézkedésnek, ilyen válasz volt pl. a hátrányos helyzetű gyermekek felzárkóztatása. Csak néhány válasz tartozott ténylegesen az esélyegyenlőség témakörébe, pl. egymás kultúrájának jobb megismerése. Volt ahol teljesen célt tévesztett a tapasztalat hasznosítása, mert a szülők hozzáállásának (nem pedig a saját szemléletüknek) a megváltoztatására kívánják hasznosítani. 
Mindebből következően megállapítom, hogy az esélyegyenlőségi tervek és programok hiánya, az esélyegyenlőségi szakemberek alkalmazásának mellőzése, továbbá az egyes szervek eltérő fogalom értelmezése visszásságot okoz az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdésében rögzített jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben, valamint sérti az esélyegyenlőség előmozdításának elvét.

4. Diszkrimináció
A vizsgálat során megkeresett szervek nem, vagy alig számoltak be diszkrimináció miatt hozzájuk érkezett panaszról. Ez jelenthetné akár azt is, hogy ezek az intézmények eljárásaik során maradéktalanul érvényesítik az egyenlő bánásmód elvét. A másfél évtizedes ombudsmani munka tapasztalatai alapján azonban a panasz hiánya nem a probléma hiányát jelenti. Sokkal inkább árulkodik arról a helyzetről, amelyben az alacsony érdekérvényesítési képességgel rendelkező személyek információ hiányában meg sem tudják fogalmazni panaszaikat; nem tudják, hogy ami velük történik az adott esetben a törvény által tiltott hátrányos megkülönböztetés; és arról sincsenek ismereteik, hogy hova fordulhatnának sérelmeik orvoslása érdekében. 
A büntetés-végrehajtási intézetek, a javítóintézetek, a KIMISZ és az országos rendőr-főkapitány nem számolt be hátrányos megkülönböztetést sérelmező panaszról. 
Országos szinten húsz (!) panaszról számoltak be az adatszolgáltatók, melyek egyike sem érintette az igazságszolgáltatás területét. 
A rendelkezésemre bocsájtott információk szerint a fővárosban a diszkriminációt sérelmező panaszok kivizsgálására nincs külön eljárási rend. A hatósági ügyekkel kapcsolatban érkező beadványokat a Ket.-ben foglaltak szerint vizsgálják ki. Mindez több kérdést is felvetett. Egyrészt azt, hogy maguk az érintettek diszkriminációként élik-e meg az őket érő megkülönböztetést. Továbbá, ha tudják is azonosítani a hátrányos megkülönböztetést, rendelkezésükre állnak-e az arra vonatkozó információk, hogy ezekben az esetekben mely szervekhez, szervezetekhez fordulhatnak jogorvoslatért, illetve segítségért, valamint, hogy az ezen szervekhez való fordulásért nem érheti őket hátrány.
Álláspontom szerint a diszkrimináció elleni küzdelem egyik legfontosabb, előremutató, jövőt formáló eszköze az oktatás, nevelés lehet. Korunkban kiemelkedő jelentősége van ezen a területen a média által közvetített tartalomnak, meghatározó közéleti szereplők példaadó, köztudatot formáló viselkedésének, megnyilatkozásainak egyaránt. 
Az oktatás, nevelés eszköze azért is alkalmas a cél megvalósítására, mert a mainstreaming elvének12 megfelelve, a diszkrimináció elleni küzdelmet nem a társadalmi élet egy partikuláris területének tekinti, hanem az együttélés teljes spektrumát átszövő, az élet minden viszonylatában megvalósítandó feladatként kezeli a hátrányos megkülönböztetés visszaszorítását és az esélyegyenlőség megteremtését.
Mind a közoktatás keretében végzett oktató-nevelő munka, mind pedig a felnőttképzés, szakmai továbbképzés megfelelő a társadalmi érzékenyítésre és a diszkrimináció elleni küzdelemre.
Megállapítom, hogy a gyermekeket érintő eljárásokban részt vevő, valamint a gyermekekkel közvetlenül foglakozó szakemberek antidiszkriminációs ismereteinek, továbbá a hátrányos megkülönböztetésre vonatkozó tájékoztató anyag hiánya, állandósítja a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető védelemhez és gondoskodáshoz való jog sérelme bekövetkeztének közvetlen veszélyét.

5. Nyelvhasználat
A Nektv. 5. § (1) bekezdése értelmében a nemzetiséghez tartozók nyelvhasználatának feltételeit az állam biztosítani köteles. A jogszabály 7. §-a kimondja, hogy nemzetiséghez való tartozás miatt tilos az egyenlő bánásmód követelményének bárminemű megsértése. 
A Fot. 6. §-a szerint a fogyatékos személy számára biztosítani kell az egyenlő esélyű hozzáférés lehetőségét a közérdekű információkhoz, továbbá azokhoz az információkhoz, amelyek a fogyatékos személyeket megillető jogokkal, valamint a részükre nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatosak. A 7. § (1) bekezdése előírja, hogy a kommunikációban jelentősen gátolt személy számára a közszolgáltatások igénybevételekor lehetővé kell tenni a tájékozódás és a személyi segítés feltételeit.
Az ENSZ Egyezmény 13. cikke értelmében a részes államok a fogyatékossággal élő személyek számára másokkal azonos alapon biztosítják az igazságszolgáltatáshoz való hatékony hozzáférést, beleértve az eljárás során az életkornak megfelelő alkalmazkodás biztosítását annak érdekében, hogy megkönnyítsék tényleges részvételüket mind közvetlen, mind közvetett formában, csakúgy, mint tanúként, minden jogi eljárásban, beleértve a nyomozati szakot és más előkészítő szakaszokat. A fogyatékossággal élő személyek igazságszolgáltatáshoz való hatékony hozzáférése biztosításának elősegítése érdekében a részes államok előmozdítják az igazságügyi igazgatás területén dolgozók – beleértve a rendőrségi és büntetés-végrehajtási alkalmazottakat – megfelelő képzését.
A Bv. tvr. 2. § (2) bekezdése alapján az elítélt jogosult az anyanyelvén vagy az általa ismert más nyelven megismerni a jogaira és a kötelezettségeire vonatkozó rendelkezéseket; a magyar nyelv nem tudása miatt nem érheti hátrány; jogosult továbbá a büntetés végrehajtása során anyanyelvének használatára. 
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet is előírja, hogy az intézet köteles gondoskodni arról, hogy a fogvatartott a jogaira és kötelességeire vonatkozó rendelkezéseket az anyanyelvén vagy az általa ismert más nyelven megismerhesse. A tájékoztatás megtörténtét és annak tudomásul vételét írásban kell rögzíteni. A külföldi elítéltet az általa ismert nyelven tájékoztatni kell arról, ha nemzetközi egyezmény a szabadságvesztés végrehajtásának az átengedését lehetővé teszi. Elhelyezésénél lehetőség szerint biztosítani kell, hogy a vele együtt elhelyezett elítéltek között legyen az általa használt nyelvet, továbbá a magyar nyelvet ismerő és beszélő személy. A szabadságvesztés végrehajtásával kapcsolatban a külföldi elítélt jogainak és kötelezettségeinek gyakorlásával összefüggő tolmácsolási és fordítási költségek az intézetet terhelik.
Az Európai Börtönszabályok rögzítik, hogy a befogadáskor és a későbbiekben szükség szerinti gyakorisággal minden fogvatartottat írásban és szóban – azon a nyelven, amelyet ért – tájékoztatni kell a fegyelemről szóló szabályozásról, valamint jogairól és kötelezettségeiről a büntetés-végrehajtási intézetben. Az etnikai vagy nyelvi kisebbséghez tartozó fogvatartottak számára speciális megoldásokat kell kialakítani szükségleteik tekintetében. Amennyiben lehetséges, a különböző csoportoknak lehetőséget kell kapniuk arra, hogy a büntetés-végrehajtási intézetben is tiszteletben tartsák kulturális szokásaikat. A nyelvi igényeket szakképzett tolmácsok igénybevételével és az egyes büntetés-végrehajtási intézetekben beszélt különböző nyelveken fogalmazott tájékoztatófüzetek átadásával kell kielégíteni.
A gyámhatóságok hatósági eljárásaira a Ket. nyelvhasználati szabályai vonatkoznak. Ezek szerint Magyarországon a közigazgatási hatósági eljárás hivatalos nyelve a magyar. Ez azonban nem akadálya a konzuli tisztviselő és a külpolitikáért felelős miniszter eljárása, valamint nemzetközi jogsegély során más nyelv használatának. A települési, a területi és az országos nemzetiségi önkormányzat testülete határozatában meghatározhatja a hatáskörébe tartozó hatósági eljárás magyar nyelv melletti hivatalos nyelvét. A nemzetiségi szervezet nevében eljáró személy, valamint az a természetes személy, aki a nemzetiségek jogairól szóló törvény hatálya alá tartozik, a közigazgatási hatóságnál használhatja az adott nemzetiség nyelvét. A nemzetiség nyelvén benyújtott kérelem tárgyában hozott magyar nyelvű döntést az ügyfél kérésére a kérelemben használt nyelvre le kell fordítani. 
Ha a közigazgatási hatóság nem magyar állampolgárságú, a magyar nyelvet nem ismerő személy ügyében magyarországi tartózkodásának tartama alatt hivatalból indít azonnali intézkedéssel járó eljárást, vagy a természetes személy ügyfél azonnali jogvédelemért fordul a magyar közigazgatási hatósághoz a hatóság köteles gondoskodni arról, hogy az ügyfelet ne érje joghátrány a magyar nyelv ismeretének hiánya miatt. Ezekben az esetekben a fordítási és tolmácsolási költséget, továbbá a jeltolmácsolás költségeit az eljáró közigazgatási hatóság viseli.
Az Alapjogi Chartában foglalt megfelelő ügyintézéshez, az ún. „jó közigazgatáshoz” való jog mintájára fogalmazza meg az Alaptörvény a bíróságokon kívül a közigazgatási hatósági eljárásokra vonatkozóan is a tisztességes eljárás követelményét, amely szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok tisztességes módon intézzék. A tisztességes eljárás előfeltétele, hogy a hatóságok eljárása során az ügyféllel való kommunikáció zavartalanul biztosított legyen. 
A gyermekvédelmi eljárások során a gyermek mindenekfelett álló érdekének megfelelő döntések meghozatala a cél, amelynek elérése érdekében a Gyvt.-ben is megfogalmazottaknak megfelelően kulcsfontosságú a gyermek meghallgatása. Kiemelten fontos a gyermek személyes meghallgatása egy, a miénktől eltérő kultúrájú, idegen ajkú, esetleg a gyermekvédelem előtt korábban ismeretlen gyermek esetében, hiszen az ő érdekének legjobban megfelelő döntést csak a megismerése alapján lehet meghozni, amihez elengedhetetlen a személyes interakció.
A Gyvt. személyi hatálya a 4. § (1) bekezdése szerint mind a menedékkérőre, elismert menekültre, oltalmazottra, a Met. szerinti kísérő nélküli kiskorúra, befogadottra, bevándoroltra, letelepedettre, hontalanra és az Szmtv.-ben meghatározottak szerint a szabad mozgás és a három hónapot meghaladó tartózkodási jogát Magyarország területén gyakorlóra kiterjed.
A Gyvt. tárgyi hatálya teljes egészében kiterjed a törvény személyi hatálya alá tartozó nem magyar állampolgárságú gyermekekre. Erre tekintettel a nyelvhasználathoz való jog, így az ingyenes tolmácsoláshoz való hozzáférés nem csak az azonnali intézkedést igénylő hatósági eljárásokban, hanem minden, a gyermeket érintő gyermekvédelmi eljárásban (pl. elhelyezési értekezlet) is indokolt.
Ebből következően a Ket. nyelvhasználati szabálya azon szűkítő rendelkezésének gyermekvédelmi eljárásokban való alkalmazása, amely e személyi kör számára csak az azonnali intézkedést igénylő ügyekben teszi lehetővé a tolmácsolás költségének állam általi viselését, visszásságot okoz a tisztességes eljáráshoz való joggal, a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz fűződő jogával összefüggésben.
Megjegyzem, hogy a tolmácsolási költség behajtása egyébként is komoly gyakorlati nehézségbe ütközhet, mert számos esetben előfordul, hogy kísérő nélkül itt tartózkodó gyermekeket érint az eljárás.
A munkatársak nyelvismeretére, illetve a nyelvi képzésekre/továbbképzésekre vonatkozó kérdésemre a többségében nemleges válaszok érkeztek.
Arra a kérdésre, hogy a gyermekeket érintő eljárásokban biztosítottak-e a nemzetiségi, idegen nyelvi, jelnyelvi nyelvhasználat feltételei, megosztottak voltak a válaszok. Voltak, akik a feltételek rendelkezésre állásáról írtak, de voltak olyanok is, akik nemleges választ adtak. Több esetben – az érdemi választ megkerülve – csak arról tájékoztattak, hogy „nincs rá szükség”, tehát nem kaptam információt arról, hogy ha felmerül(ne) például a jelnyelv használat szükségessége, képesek lennének-e biztosítani az előírások érvényesülését. Szükségtelen hangsúlyozni, hogy amennyiben nincs, vagy elenyészően kis számban merül fel csupán egy jogosultság érvényesítése iránti igény, azt akkor is biztosítani kell. Sok esetben hasonló problémával szembesültem tolmácslistákkal kapcsolatban is. Egyes szervezeteknek nincs tolmácslistájuk, de – mint írták – „nincs rá szükség”; vagy van ugyan tolmácslistájuk, de azon pl. nemzetiségi, vagy jelnyelvi tolmács nincs, de „az elmúlt években nem is volt rá szükség.” Mindezek alapján feltételezhető, hogy a vizsgálat során megkeresett egyes szervek a nyelvhasználati jogokat meglehetősen hézagosan ismerik. 
Az adatok szerint kevés az idegen, kisebbségi, vagy jelnyelvet használni kívánó fogvatartottak, javítóintézeti fiatalkorúak és gyámhatósági eljárás által érintett gyermekek száma. Ez azonban nem lehet indok arra, hogy a tolmácslistákon ne szerepeltessék a nemzetiségi, illetve jelnyelvi tolmácsok adatait. Ezen adatok hiányában ugyanis a kivételesen felmerülő igények esetén a hatóság nem tudja biztosítani a nyelvhasználathoz való jog érvényesülését.
Azáltal, hogy a megkeresett szervek – az igény hiányára hivatkozva – mellőzik a tolmácsok adatainak beszerzését, visszásságot okoznak a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben, egyúttal az anyanyelvhasználathoz való jog sérelmének közvetlen veszélyét idézik elő.
6. A megkeresett szervek tapasztalatai, véleménye, javaslatai
A fővárosi és a megyei adatszolgáltatók egy része a tárgyi feltételek jelentőségét hangsúlyozta. Mások az eljárások során alkalmazott módszerekre, kommunikációra, hangnemre, testbeszédre helyezték a hangsúlyt. Voltak, akik a prevenció jelentőségét, a családok helyes életvitelről, egymás tiszteletéről, megértéséről való meggyőzését emelték ki és voltak, akik a rugalmasabb szabályozásban, eljárásban látták a megoldást. 
A megkeresett szervek többsége szükségesnek tartja a gyermekekkel kapcsolatba kerülő szakemberek számára – ingyenes – speciális képzések, tréningek, tapasztalatcserék szervezését, a jó gyakorlatok összegyűjtését, közreadását. Sokan a gyermekbarát szemlélet mindinkább érvényesülésének zálogát a gyermekeket bármely szerepben érintő eljárások meggyorsításában látják. 
Álláspontom szerint a gyermekekkel foglakozó szakemberek elméleti felkészültségén túlmenően szükséges rendszeres szakmaközi megbeszéléseken, tréningeken tapasztalatcserére alkalmat adó konferenciákon való részvételük, melyek hiánya a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jog sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.

Intézkedéseim
A vizsgálat során feltárt alapjogokkal összefüggő visszásságok bekövetkezte lehetőségének jövőbeni elkerülése érdekében 
1. Az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, hogy
a/ a helyi esélyegyenlőségi program megalkotásáról szóló szabályozáshoz hasonlóan határozza meg a hátrányos helyzetű munkavállalói csoportokra vonatkozó szabályokat,
b/ fontolja meg annak jogszabályban rögzítését, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény személyi hatálya alá tartozó nem magyar állampolgárságú gyereket érintő valamennyi eljárásban a szükséges fordítási és tolmácsolási költségeket az állam viselje.
2. Az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, hogy intézkedjen 
a/ a helyi esélyegyenlőségi programok meglétének, jogszabályszerű tartalmának, illetve megvalósításuk felülvizsgálatának ellenőrzéséről,
b/ a munkahelyi esélyegyenlőségi tervek meglétének, jogszabályszerű tartalmának, illetve megvalósításuk felülvizsgálatának ellenőrzéséről,
c/ érdemi, mind a munkatársak felvételét, mind az előmenetelt átfogó esélykiegyenlítő programok civil szervezetek bevonásával való kidolgozásáról, és az intézkedések humánpolitikai stratégiákba történő beépítéséről az érintett intézmények és a szociális ágazat vonatkozásában,
d/ a javítóintézetek személyi állománya antidiszkriminációs oktatási tervének elkészítéséről, végrehajtásáról, és az ott elsajátítottak napi munka során való hatékony alkalmazásának rendszeres ellenőrzéséről, illetőleg a tematika rendszeres felülvizsgálatáról, és szükség esetén módosításáról,
e/ megfelelő tájékoztatóanyag kidolgozásáról a javítóintézetekben elhelyezett, hátrányos megkülönböztetést elszenvedettek számára elérhető jogorvoslati lehetőségekről; valamint a tájékoztató anyagok megfelelő hasznosulásának rendszeres ellenőrzéséről. 
f/ a gyámhivatalok, a gyámhatóságok, valamint a javítóintézetek tolmácslistáinak kiegészítéséről olyan módon, hogy az idegen nyelv mellett minden esetben elérhetőek legyenek nemzetiségi és jelnyelvi tolmácsok is. 
3. Az Ajbt. 31. § (1) bekezdésében foglaltak alapján felkérem a belügyminisztert, hogy az érintett intézmények vonatkozásában gondoskodjon
a/ érdemi, úgy a munkatársak felvételét, mint az előmenetelüket átfogó, esélykiegyenlítő programok civil szervezetek bevonásával való kidolgozásáról, és az intézkedések humánpolitikai stratégiákba történő beépítéséről,
b/ mind a büntetés-végrehajtási intézetek, mind a rendőrség személyi állománya antidiszkriminációs oktatási tervének elkészítéséről, végrehajtásáról, és az ott elsajátítottak napi munka során való alkalmazásának rendszeres ellenőrzéséről,
c/ megfelelő tájékoztatóanyag kidolgozásáról a büntetés-végrehajtási intézetekben és a rendőrségi eljárások során hátrányos megkülönböztetést elszenvedettek számára elérhető jogorvoslati lehetőségekről; valamint a tájékoztató anyagok megfelelő hasznosulásának rendszeres ellenőrzéséről, 
d/ a fiatalkorúak büntetés-végrehajtási intézetei tolmácslistáinak kiegészítéséről olyan módon, hogy az idegen nyelv mellett minden esetben elérhetőek legyenek nemzetiségi és jelnyelvi tolmácsok is. 
4. Az Ajbt. 31. § (1) bekezdésében foglaltak alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy gondoskodjon
a/ a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata személyi állománya antidiszkriminációs oktatási tervének elkészítéséről, végrehajtásáról, és az ott elsajátítottak napi munka során történő alkalmazásának rendszeres ellenőrzéséről,
b/ megfelelő tájékoztatóanyag kidolgozásáról a szolgálathoz forduló hátrányos megkülönböztetést elszenvedettek számára elérhető jogorvoslati lehetőségekről; valamint a tájékoztató anyagok megfelelő hasznosulásának rendszeres ellenőrzéséről. 
5. Az Ajbt. 31. § (1) bekezdésében foglaltak alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, a közigazgatási és igazságügyi minisztert, valamint a belügyminisztert, hogy – akár tárcaközi bizottság felállításával – gondoskodjanak 
a/ olyan – a meglévő képzési tervekbe beilleszthető, minden gyermekekkel és fiatalkorúakkal foglalkozó munkatárs számára – ingyenesen hozzáférhető képzési tematikák külső szervek, szervezetek, szakmai intézmények bevonásával való kidolgozásáról, melyek gyermeki jogokkal, gyermekbarát eljárásokkal, eltérő kulturális hátterű gyermekekkel kapcsolatos, valamint esélyegyenlőségi, antidiszkriminációs, nemzetiségi jogi, illetve az ügyintézési kultúra fejlesztésére vonatkozó ismereteket tartalmaznak,
b/ a képzések megfelelő, hatékony működésének monitorozásáról, szükség esetén a tematikák módosításáról,
c/ olyan sztenderdek kidolgozásáról, és protokollba foglalásáról, melyek segítségével a szociális intelligencia, tolerancia, empátia objektív módon mérhető,
d/ a protokollok érvényesítéséről a gyermekekkel hivatalos eljárások során kapcsolatba kerülő munkatársak felvételénél, illetve előmenetelük során végzett alkalmassági vizsgálatok alkalmával,
e/ e protokoll megfelelő, hatékony működéséről, szükség esetén módosításáról,
f/ a meglévő képzési tervekbe beilleszthető, minden gyermekekkel és fiatalkorúakkal foglalkozó munkatárs számára ingyenesen hozzáférhető rendszeres szakmaközi, multidiszciplináris konfliktuskezelő és kommunikációs tréningek és tapasztalatcserére alkalmat adó konferenciák külső szervek, szervezetek, szakmai intézmények bevonásával történő megszervezéséről, 
h/ e tréningek és konferenciák gyakorlati hasznosulásának folyamatos nyomon követéséről, és szükség esetén időtartamának, gyakoriságának módosításáról.

Budapest, 2012. október

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezményéhez kapcsolódóan számos tananyag, képzés áll rendelkezésre, így a Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózatának honlapján is: http://www.crin.org/enoc/training/index.asp; és a http://www.uncrcletsgetitright.co.uk/ciwintroduction.aspx honlapon. Magyarországon többek között a Család Gyermek Ifjúság Egyesület is kínál gyerekjogi képzést: http://www.csagyi.hu/kepzesek/van-jogod
2 Ferge-Darvas 2011. Gyerekesélyek Magyarországon: A „Legyen jobb a gyermekeknek” Nemzeti Stratégia 2010. évi jelentése.
3 Magyarország Alaptörvényének XV. cikkéhez fűzött magyarázat
4 Vö. 21/19996. (V. 17. ) AB határozat 
5 Az Egyezmény vonatkozásában gyermek az a személy, aki tizennyolcadik életévét nem töltötte be, kivéve ha a reá alkalmazandó jogszabályok értelmében nagykorúságát már korábban eléri. (Gyermekjogi Egyezmény 1. cikk) 
6 http://gyermekjogikor.wordpress.com/2012/04/25/a-gyermekbarat-buntetoeljaras/
7 http://gyermekjogikor.wordpress.com/2012/04/25/a-gyermekbarat-buntetoeljaras/
8 A munka törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény 264.§ (1), (2) m)
9 Ebktv. CXXV. törvény IV. Fejezet A helyi esélyegyenlőségi program elkészítésének részletes szabályairól szóló 2/2012. (VI. 5.) EMMI rendelet A helyi esélyegyenlőségi programok elkészítésének szabályairól és az esélyegyenlőségi mentorokról szóló 321/2011. (XII. 27.) Korm. rendelet
10 Ebktv. 63.§ (4) bekezdés a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 2012. VI. 30. napjáig hatályban volt 70/A.§
11 Ebktv. III. fejezet Ld. erről bővebben: Kovács Kriszta: Támogató intézkedések. In: Kovács Kriszta: Az egyenlőség felé – a hátrányos megkülönböztetés tilalma és a támogató intézkedések, L´Harmattan Kiadó, 2012., 165.o.
12 a nemek közötti egyenlőség elvének érvényesítése minden közösségi és tagállami szakpolitikában a gazdasági és szociális szféra minden egyes szereplőjének ösztönzése a férfiak és nők esélyegyenlőségének érvényesítésére. http://euvonal.hu/index.php?op=kozossegi_politikak&id=10