Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2583/2012. számú ügyben

Előadók: dr. Dezső Adrienn
dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindítása
2012-ben „A válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” címen alapjogi projektet indítottam, amelynek keretében – egyebek mellett – a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt pénzösszegre vezetett végrehajtásokat is vizsgálni kívánom. 
Az OBH-4325/2004. számú jelentésben korábban már foglalkoztam a fenti kérdéssel. A jelentés kiadása óta eltelt hosszú idő alatt a vonatkozó szabályozás több ponton módosult, a jelentésben megfogalmazott kezdeményezések közül azonban többet nem fogadott el az érintett szerv. Az elmúlt években ugyanakkor jelentős számú panasz érkezett hozzám a hatósági átutalási megbízással, a bírósági végrehajtási eljárásról szóló 1994. évi LIII. törvény 74. §-a szerint a végrehajtás alól egyébként mentes pénzösszegek bankszámláról történő leemelésével kapcsolatosan, ezért ezzel a kérdéskörrel kiemelten kívánok foglalkozni.
A vizsgálatom eredményes befejezése érdekében tájékoztatást kértem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumtól, a Nemzeti Fejlesztési Minisztertől, az Emberi Erőforrások Minisztériumától, a Magyar Bírósági Végrehajtó Kamarától (továbbiakban: MBVK), és a Magyar Bankszövetségtől.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek 
–	 a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény B cikk) (1) „Magyarország független, demokratikus jogállam.”
–	tulajdonhoz való jog (Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés)
–	hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdés)
–	a gyermek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jog (Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabály 
–	a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban: Vht.) 

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint „Az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [18. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv [18. § (12) bek.] tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.” 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés k) pontja szerint az önálló bírósági végrehajtó hatóságnak minősül. Az Ajbt. 18. § (2) bekezdés a) pontja szerint – függetlenül attól, hogy milyen szervezeti formában működik – közszolgáltatást végző szerv az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, illetve e feladat ellátásában közreműködő szerv. A Vht. 5. § (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy a bírósági végrehajtás során állami kényszerrel is el kell érni, hogy a pénzfizetésre, illetőleg az egyéb magatartásra kötelezett (a továbbiakban: adós) teljesítse a kötelezettségét. Úgy vélem, hogy e rendelkezés alapján a bírósági végrehajtás állami feladat volta nem kétséges. Álláspontom szerint, amikor a bankok az átutalási végzés teljesítésére vonatkozó törvényi kötelezettségüknek eleget téve ebben közreműködnek, maguk is állami feladatot látnak el, vagyis e tekintetben tevékenységük közszolgáltatásnak tekinthető, vagyis az ilyen eljárások vizsgálatára kiterjed a hatásköröm.

Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében 
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.1
Az Alkotmánybíróság a tulajdonhoz való jog korlátozásának megítélésére a közérdekűségi tesztet alkalmazza. A korlátozásánál az alkotmányossági vizsgálat egyik szempontja a másik alapvető jog, alkotmányos érték vagy cél érvényesülésének szükségessége, vagy a közérdek miatt fennálló szükségesség. A közérdek alapján történő tulajdonkorlátozásnál az Alkotmánybíróság nem tekinti elégséges alapnak, hogy a jogszabály általánosságban hivatkozik a korlátozást szükségessé tevő közérdekre, szabad hatósági mérlegelési jogkörben hagyva annak meghatározását, konkrétan milyen tulajdoni tárgyakra kell a korlátozást alkalmazni. A közérdeket jogszabályban úgy kell meghatározni, hogy konkrét ügyben a közérdekből történő korlátozás szükségességét bíróság ellenőrizhesse. A vizsgálat másik szempontja itt is az arányosság: a korlátozással elérni kívánt cél fontosságának és az ennek érdekében okozott alapjog-sérelem súlyának összhangban kell állnia.2
Az Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdése tartalmazza a diszkrimináció tilalmát, mely szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. A két évtizedes, töretlen, az Alaptörvény fenti rendelkezése alapján továbbra is irányadónak tekinthető alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. 
A gyermek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdése deklarálja. A gyermeket főszabályként minden olyan alapvető jog megillet, mint bármely más embert, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. Erre tekintettel kifejezetten a gyermekek jogaként rögzíti a törvény a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Ennek megfelelően a gyermek szülei, családja, az állam és a társadalom valamennyi tagja is köteles a gyermek jogait tiszteletben tartani, és a társadalom fennmaradásának zálogaként biztosítani számára a megfelelő fejlődéséhez szükséges feltételeket. A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga az állam kötelességét alapozza meg a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére.3
A Vht. IV. fejezete szabályozza a munkabérre és egyéb járandóságra vezetett végrehajtások szabályait. Eszerint a végrehajtás során a munkabérből történő levonásnál azt az összeget kell alapul venni, amely a munkabért terhelő, abból a külön jogszabály szerint levonással teljesítendő adónak (adóelőlegnek), egészségbiztosítási és nyugdíjjáruléknak, magánnyugdíj-pénztári tagdíjnak, továbbá egyéb járuléknak a levonása után fennmarad. Ebből a csökkentett összegből általában legfeljebb 33%-ot, kivételesen legfeljebb 50%-ot lehet levonni.
A levonás során mentes a végrehajtás alól a havonta kifizetett munkabérnek az a része, amely megfelel az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének. Ez a mentesség nem áll fenn a gyermektartásdíj és a szüléssel járó költség végrehajtása esetén. A családi pótlékból legfeljebb 33%-ot lehet levonni, de csak a jogalap nélkül felvett családi pótlék és anyasági támogatás fejében.
A Vht. 74. §-a szerint mentes a letiltás alól
−	a nemzeti gondozási díj és a hadigondozottak pénzbeli ellátása, az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló törvény szerint járó életjáradék,
−	 az átmeneti segély, ideértve a meghatározott célra kapott segélyt is, az aktív korúak ellátására való jogosultság keretében megállapított pénzbeli ellátás, az időskorúak járadéka, a munkanélküliek jövedelempótló támogatása, az ápolási díj,
−	 anyasági támogatás,
−	a rokkantsági járadék és a vakok személyi járadéka,
−	az egészségkárosodásra tekintettel járó keresetkiegészítés, az átmeneti keresetkiegészítés, a jövedelemkiegészítés, az átmeneti jövedelemkiegészítés, a bányászok egészségkárosodási járadéka,
−	 a törvényen alapuló tartásdíj, ideértve a bíróság által előlegezett gyermektartásdíjat is, a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló törvényen alapuló gyermekvédelmi pénzbeli ellátások,
−	a nevelőszülő részére a gondozásába ideiglenes hatállyal elhelyezett, átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek, utógondozói ellátásban lévő fiatal felnőtt ellátását szolgáló nevelési díj, külön ellátmány és családi pótlék,
−	az ösztöndíj, a tudományos továbbképzési ösztöndíjas munkabér jellegű ösztöndíjának kivételével [66. § d) pont],
−	 a kiküldetéssel, külszolgálattal és munkába járással összefüggő költségtérítés,
−	a meghatározott kiadás fedezésére szolgáló összeg,
−	a fogyatékossági támogatás.
Ezzel szemben a Vht. 79/A. §-a szerint a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt, az adóst megillető pénzösszeg – két kivétellel – teljes összegben végrehajtás alá vonható. Az egyik ilyen kivétel a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt, természetes személyt megillető összegre vonatkozik. Eszerint az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének négyszerese feletti összeg korlátlanul végrehajtás alá vonható, az ez alatti összegből pedig az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összege és az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének négyszerese közötti rész 50%-a vonható végrehajtás alá. A másik kivétel értelmében a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt, természetes személyt megillető pénzösszegnek mentes a végrehajtás alól az a része, amely megfelel az öregségi nyugdíj legalacsonyabb összegének. Ha a végrehajtás gyermektartásdíj vagy szüléssel járó költség behajtására folyik, ennek az összegnek az 50%-a is végrehajtás alá vonható. 
A Vht. 79/C. § (1) bekezdése szerint a pénzforgalmi szolgáltatónál több számlatulajdonos tulajdonában álló számlán kezelt pénzösszeg bármelyik számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonható, a 79/A. § rendelkezéseit ebben az esetben is alkalmazni kell.
A megkeresett szervektől arra vonatkozóan kértem tájékoztatást, 
−	hogyan lehet biztosítani a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogát, amikor az önálló bírósági végrehajtó a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (továbbiakban: Vht.) 79/A §-a alapján a bankszámlára érkező gyermekvédelmi pénzbeli ellátásokat végrehajtás alá vonja?
−	hogyan érvényesül az Alaptörvény XIX. cikk (1) bekezdésében megfogalmazott szociális biztonsághoz való jog, amikor a hatósági átutalási megbízással a végrehajtó a Vht. 74. §-ában rögzített jövedelmeket vonja végrehajtás alá a bankszámláról?
−	a Vht. 74. § és a Vht. 79/A § rendelkezései összhangban állnak-e az Alaptörvény XV. cikk (1)-(2) bekezdésében megfogalmazott egyenlő bánásmód követelményével?
−	a Vht. 79/C. § -ban foglalt rendelkezései hogyan biztosítják a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való jogát?
−	a közeljövőben a kormányzat tervezi-e a pénzügyi szolgáltatónál kezelt pénzösszegekre vezetett végrehajtás szabályainak felülvizsgálatát? 
A közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszlevelében az alábbiakról tájékoztatott: A Vht. 74. §-a pontosan szabályozza azon juttatások körét, melyek teljes egészében mentesek a letiltás alól. Ezek a juttatások többnyire szociális okból illetik meg a jogosultat, ezért indokolt a végrehajtás alól történő kivonásuk. A gyakorlati problémát a miniszter álláspontja szerint az okozza, hogy a Vht. 74. §-ában felsorolt juttatások más és más módon juthatnak el az adósokhoz. A pénzösszeg végrehajtás alá vonhatósága tekintetében ugyanakkor nem annak okán van különbség egyes esetek között, hogy postai úton vagy bankszámlán érkezik a végrehajtási eljárás adósához egy szociális juttatás, hanem abban a tekintetben, hogy a járandóságot folyósító szervtől tiltják le vagy pedig már az adós vagyonába került pénzösszegként. Ennek alapján lényegében három eset lehetséges: ha a járandóságot folyósító szervtől tiltják le, akkor még nem került az összeg az adós vagyonába, ilyen letiltás során pedig érvényesülnek a letiltás alóli mentesség szabályai (Vht. 74. ); ha a juttatást az adós részére postai úton kifizetik, akkor mint nála lévő készpénz (az összes többi készpénzzel együtt) teljes összegben végrehajtás alá vonandó; ha a juttatást az adós bankszámlájára utalják, akkor mint az adós számlapénze, a számlán lévő, más eredetű pénzösszegekkel együtt vonható végrehajtás alá ún. átutalási végzéssel vagy hatósági átutalási megbízással, ez esetben ugyancsak mentes a pénzösszeg egy része a végrehajtás alól a Vht. 79/A. §-a szerint. A különbségtétel indoka, hogy az adott pénzösszeg eredetére alapozott letiltási mentesség csak addig érvényesülhet, amíg az adós részére járó különböző juttatások összegei még nem olvadtak össze az adós egyéb vagyonával. A munkáltató által kifizetendő munkabér, folyósító szervtől származó járandóság, valamint a bankszámlán tartott összegek mentességére vonatkozó eltérő szabályokat az indokolja, hogy az utóbbi esetében a jogcím, eredet megállapítása technikailag lehetetlen, a számla egyenlege ugyanis nem ad információt arra vonatkozóan, hogy az azon lévő összegek milyen jogcímen kerültek a számlára és arra sem, hogy a különböző jogcímű összegek, illetve maradványaik milyen arányban képezik részét a számla egyenlegének. Ezzel a helyzettel a jogalkotó nem mehet szembe, alkotmányos kötelezettségét sértené meg ugyanis akkor is, ha végrehajthatatlan jogszabályt alkotna. Ezért tehát a mentesség biztosítására más eszközt kell alkalmazni; ez található a Vht. 79/A. §-ában, amely nem az adott pénzösszeg eredetére, hanem a számlaegyenleg összegére figyelemmel biztosít mentességet. 
A miniszter álláspontja szerint a végrehajtási jog biztosítja az adós és ezáltal gyermeke létfenntartásához szükséges, bankszámlán kezelt összegek végrehajtási eljárás alóli, bizonyos mértékű mentesülését. A Vht. 79/A. §-a rendelkezik arról, hogy a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt, természetes személyeket megillető pénzösszegek mely része mentes a végrehajtás alól, így akkor sem marad segítség nélkül az adós, ha a bankszámláján lévő összegek végrehajtás alá vonásával hajtják be az őt terhelő tartozást.
Az ember erőforrások minisztere válaszlevelében jelezte, szakmailag egyetért azzal, hogy a végrehajtás szempontjából ugyanaz a mentesség érvényesüljön a postai úton kifizetett juttatásoknál, minta bankszámlára érkező támogatásoknál. A Vht. ez irányú módosítását 2011 júliusában kezdeményezték is a közigazgatási és igazságügyi miniszternél. A közigazgatási és igazságügyi tárca válaszlevelében azonban arról tájékoztatta a minisztert, hogy pénzügytechnikailag nem látják biztosítottnak a bankszámlára beérkező összegek jogcím szerinti megbontását és ennek megfelelően a végrehajtás korlátozását. A Vht. érintett részeinek koncepcionális módosítására ezért mind ez ideig nem került sor. A miniszter jelezte azt is, hogy – mivel a Vht. módosítása tekintetében a tárca nem rendelkezik hatáskörrel, és a koncepcionálisabb jellegű módosításra irányuló kezdeményezésük sem került ez idáig elfogadásra – csupán tájékoztatást tudnak adni a hozzájuk forduló érintetteknek a postai úton kifizetésre kerülő és a pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt pénzösszegre vezetett végrehajtásra vonatkozó hatályos jogszabályi rendelkezésekről. A nevelőszülők tekintetében javasolják, hogy a nevelőszülők lehetőleg nyissanak külön számlát a náluk elhelyezett gyermekek után járó juttatások fogadására, ezzel is elősegítve a gyermek után járó ellátások és a nevelőszülői jövedelem elhatárolását.
A nemzetgazdasági miniszter válaszlevelében tájékoztatott, hogy a megkeresésben felvetett kérdések, problémák orvosolására a közelmúltban több alkalommal is indultak kezdeményezések. A végrehajtási eljárás kapcsán valóban fontos – és kényes kérdésként merül fel az adós jogainak védelme. E tekintetben azonban több szempont figyelembevétele, összeegyeztetése szükséges. A Vht. pénzügyi intézménynél kezelt összegre vezetett végrehajtás szabályait tartalmazó V. Fejezetének rendelkezései alapján nem kell azt vizsgálni, hogy a pénzösszeg, esetleg annak bizonyos része mentes-e a végrehajtás alól. Nem vizsgálható a mentesség mindenekelőtt arra való tekintettel, hogy ez a fizetési megbízásoknál kötelező jogcímezés bevezetését feltételezné, amely a kapcsolódó uniós jogszabályok előírásaival, valamint a fizetési forgalom általános nemzetközi szabványaival ellentétes volna. A pénzforgalmi szolgáltatónál kezelt pénzösszegekre vezetett végrehajtás során a nehézséget az okozza, hogy az adós különböző jogcímeken kapott összegei már egyetlen vagyonná olvadtak össze. A letiltás korlátait tehát e körben már nem lehet érvényesíteni. Több számlatulajdonos esetében, a Vht. 79/C. szerinti végrehajtás foganatosításával kapcsolatosan a miniszter jelezte, hogy a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való jogának igényperben való érvényesítése valóban nehézségekbe ütközhet, de technikailag itt sincs lehetőség a számlán szereplő összegek elválasztására. 
A Magyar Bírósági Végrehajtó Kamara elnöke az alábbiakról tájékoztatott: „(...) A jogszabályváltozások a megkeresésben felvetett problémát nem oldották meg, továbbra is sok panasz érkezik. A panaszok egy részében az adós azt sérelmezi, hogy a fizetési számláján kezelt teljes összeget zárolták. Az ilyen jellegű panaszok is két csoportra oszthatóak. Az első esetben ténylegesen figyelmen kívül hagyták a mentesség szabályait és a teljes összeget levonták. A másik esetben nem ez történik, hanem egyszerűen csak annyi, hogy az adós bankkártya műveleteit, illetőleg internetes hozzáférését tiltják le, abból a célból, hogy a számla egyenlegét a hatósági intézkedés foganatosításának ideje alatt figyelemmel tudják kísérni és a levonásokat foganatosítsák. Amennyiben az adósnak nem korlátozzák ezeket a hozzáféréseit, nem tudják megoldani a feladatot, és a pénzforgalmi szolgáltató felelősséggel tartozik a foganatosításért. Az adóst azonban nem korlátozzák abban, hogy a bankfiókban a mentes összegből pénzt vegyen fel. A probléma ebben az esetben tehát technikai természetű.”. 
A panaszok másik részében az az összeg is levonásra kerül, amely egyébként a munkabérre és egyéb járandóságra vezetett végrehajtás során mentesnek minősülne. A Kamara elnökének álláspontja szerint a probléma összetett, mert a pénzintézetek számára technikai nehézséget okoz a mentesség szabályainak megfelelő alkalmazása. Ehhez hozzájárul a mentességi szabály bonyolultsága is, abban az esetben, ha a legkisebb öregségi nyugdíj összegét meghaladó egyenleg van, és nem egyszeri alkalomról van szó. Abban az esetben, ha nem áll rendelkezésre megfelelő összeg, a pénzügyi szolgáltatónak meghatározott ideig sorba kell állítani a teljesítésre váró megbízásokat, és naponta figyelemmel kell kísérni a számla alakulását. Megítélése szerint a pénzintézeteket nem lehet tovább terhelni azzal, hogy még a beérkezett összegek jogcímét is nyomon kövessék, ha a jelenlegi szabályoknak sem tudnak minden esetben megfelelően eleget tenni. A Kamara elnöke válaszlevelében két megoldást tett a probléma orvoslására:”(..) Az első a német mintát követve az lehetne, ha természetes személyek esetén bevezetnék az ún. „mentes számla” intézményét, amely a fizetési számla egyfajta alszámlája lehetne. Az ilyen számlára kizárólag olyan összegeket lehetne utalni, amelyek mentesek a végrehajtás alól. A visszaélések megelőzése érdekében meg kellene határozni a számlán tartható összeg maximumát. Németországban ez valamivel több, mint 1000 euró. A megoldás hátránya, hogy bonyolult szabályozást és technikai feltételeket igényel, bevezetése mindezért hosszadalmas és költséges. Kétségtelen tény azonban, hogy megvalósítása tiszta jogi helyzetet eredményez és kizárja a banki tévedések lehetőségét. A másik javaslat, hogy ha a mentes összeg a jelenleginél egyszerűbb módon kerülne meghatározásra. Célszerű lenne egy fix összeg megjelölése, olyan mértékben, amely biztosítja az adós megélhetését. Például ilyen lehet az öregségi nyugdíj háromszorosának, vagy akár négyszeresének megfelelő összeg. A pénzintézeteknek nem okozhat nehézséget egy ilyen, viszonylag állandó mértékű mentes összeg kezelése.”.
A Magyar Bankszövetség válaszlevelében jelezte, hogy álláspontjuk szerint a jogalkotó a Vht. 74. §-ában az ott felsorolt járandóságokat az alól mentesítette, hogy azokat még a kifizetésük előtt lefoglalhassa a végrehajtó. Megítélésük szerint akkor sem maradnak ezek az összegek védelem nélkül, ha a kifizetésük bankszámlára történő utalással történik, mert ebben az esetben a Vht. 79/A. §-ában rögzített korlátozások érvényesülnek. A Vht. módosítása nélkül a külön alszámlán történő kezelés sem mentesítené a végrehajtás alól az itt kezelt összegeket. Jelezték azt is, hogy az alszámla fogalmát a hatályos pénzforgalmi törvény nem ismeri, ezért ez utóbbi módosítása is szükséges lenne, ha a mentes összegeket azon tartanák nyilván. Felvetődhet még, hogy a bank a kedvezményezett kérésére egy olyan önálló bankszámlát nyitna, amelyen a számlatulajdonos kizárólag a végrehajtás alól mentes járandóságait fogadná. Ahhoz azonban, hogy a bank ne legyen köteles erről hatósági átutalásokat és átutalási végzéseket teljesíteni, ezt a számlát ki kellene vonni a számlatulajdonos szabad rendelkezése alól, illetve elő kellene írni, hogy a számlatulajdonos az ilyen számlán lévő összeget csak meghatározott — nyilván a megélhetéséhez közvetlenül kapcsolódó jogcímeken használhatná fel. E jogcímeket pedig a banknak kellene vizsgálnia, ami nagyon jelentős informatikai fejlesztést igényelne. Ebben az esetben is szükség lenne a pénzforgalmi törvény és a Vht. módosítására. Megítélésük szerint a hatályos szabályozás legalábbis – a Vht-nek a fenti összefüggésben vizsgált két §-a –kiegyensúlyozottan védi az adósok és a hitelezők (végrehajtást kérők) érdekeit. 

A hátrányos megkülönböztetés tilalma:
Az Alkotmánybíróság által alkalmazott „önkényes megkülönböztetés tilalma”4 tesztjét végeztem el a Vht. fent idézett rendelkezéseivel kapcsolatosan. A teszt gyakorlatilag két elemből áll, az összehasonlíthatósági és az indokolhatósági próbából. Az összehasonlíthatóság próba azt jelenti, hogy csak az azonos helyzetben lévők között merülhet fel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése. Alkotmányos visszásságot okozó diszkriminációról akkor van szó, ha ugyanazon homogén csoportba tartozó személyeket eltérően vagy, ha különböző homogén csoportba tartozókat – a lényeges különbségeket figyelmen kívül hagyva – azonosan kezelnek. Az Alkotmánybíróság a 30/1997. (IV.29.) AB határozatában rögzítette a jogegyenlőség követelményét, amely azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőként kezelni. Megvizsgáltam azt is, hogy az adósok között pénzeszközeik kezelésének helye alapján történő megkülönböztetése kiállja-e az ésszerűségi tesztet, vagyis „kellő súlyú alkotmányos indoknak5”, illetve „tárgyilagos mérlegelés szerint ésszerű indoknak6” minősíthető-e. Ennek során azt tekintettem át, hogy a jogalkotó kellőképpen mérlegelte-e a szabályozás mellett szóló érveket, megfelelően és ésszerű indokok alapján választotta-e ki a jogalanyok azon csoportjait, amelyekre kiterjedt, valamint az azonos helyzetben lévő jogalanyokat egyenlőként kezelte-e. Álláspontom szerint az adós pénzeszköze kezelésének helye nem minősül tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoknak. A végrehajtási eljárás során az adósok homogén csoportot alkotnak, így közöttük – aszerint, hogy pénzeszközeiket pénzügyi intézmény kezeli-e vagy pedig azokat otthon tartják-e, de semmilyen más, alkotmányosan indokolható ismérv szerint sem – nem tehető különbség. Így az adósok közötti – pénzeszközeik kezelésének helye szerinti – különbségtétel a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő visszásságot okoz.

A gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jog:
Az Alaptörvény XIX. Cikk (1) bekezdése szerint Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Álláspontom szerint alkotmányos joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza, ha a természetes személy, adós, pénzügyi intézménynél kezelt pénzeszközére vezetett végrehajtás alól nem mentesek a Vht. előzőekben idézett 74. §-ában felsorolt juttatások, mert így azokat hatósági aktussal más, az eredetivel ellentétes célra vonják el. Azok végrehajtás alóli mentességét az indokolja, hogy a juttatás a létfenntartást vagy a hátrányos helyzet enyhítését szolgálja. Számos panasz érkezett a Hivatalomhoz az elmúlt néhány hónapban azzal kapcsolatosan, hogy a hivatásos nevelőszülő részére folyósított juttatásokat hatósági átutalási megbízás útján leemelték a számláról, ellehetetlenítve a nevelt gyermekek gondozását. Mint ahogy korábban jeleztem a védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Álláspontom szerint a Vht. 74. §-a és 79/A. §-a között fennálló ellentét vagyis az, hogy pénzügyi intézménynél kezelt, egyébként végrehajtás alól mentes juttatás is gyakorlatilag korlátozás nélkül végrehajtás alá vonható, alkalmas arra, hogy a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

A nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való joga:
A Vht. 79/C. § (1) bekezdésével7 kapcsolatban fel kívánom hívni a figyelmet a következőkre: 
Álláspontom szerint a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való joga sérülhet abban az esetben, amikor a tulajdonában álló pénzösszeget egy másik, adós számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonják. 
Az Alaptörvény I. cikk (3) bekezdése szerint az alapvető jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg. Alapvető jog más alapvető jog érvényesülése vagy valamely alkotmányos érték védelme érdekében, a feltétlenül szükséges mértékben, az elérni kívánt céllal arányosan, az alapvető jog lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható.
Már több jelentésemben utaltam arra, hogy az egyes alapjogok korlátozhatóságával kapcsolatban az Alkotmánybíróság a szükségesség, alkalmasság, arányosság hármas követelményét határozta meg. „Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog, vagy szabadság védelme, vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.”8 Az Alkotmánybíróság a tulajdonhoz való jog korlátozásának megítélésére a fent említett, általános alapjog-korlátozási tesztnél enyhébb mércét alkalmaz, amíg ugyanis a szükségességi-arányossági teszt esetében alapjog-korlátozás céljaként más alapjog vagy alkotmányos érték szolgálhat, addig a tulajdonhoz való jog korlátozását a közérdek is alkotmányosan indokolhatóvá teheti. 
Megítélésem szerint azonban a tulajdonhoz való joggal szemben nem áll másik alapjog, szabadság vagy alkotmányos érték illetve közérdek. Megjegyzem, hogy ha lenne is ilyen, nem vagyok meggyőződve arról, hogy annak védelme más módon nem érhető el, a korlátozás az elérni kívánt cél fontosságával és a tulajdonhoz való jog sérelmének súlya megfelelő arányban állna egymással. 
Az előzőekre tekintettel megállapítottam, a Vht. 79/C. § (1) bekezdése azzal, hogy a nem adós számlatulajdonos tulajdonában álló pénzösszegre történő végrehajtást kötelezővé teszi, állandósítja a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásság bekövetkezte lehetőségének közvetlen veszélyét.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkezése lehetőségének megelőzése érdekében, az Ajbt. 37. §-a alapján ismételten felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy 
−	kezdeményezze a Vht. olyan irányú módosítását, amely biztosítja, hogy – az adósok közötti hátrányos megkülönböztetés nélkül – valóban mentes legyen a végrehajtás alól a Vht. 74 § -ában felsorolt juttatások;
−	kezdeményezze a Vht. módosítását illetve kiegészítését a nem adós számlatulajdonos tulajdonhoz való jogának biztosítása érdekében. 

Budapest, 2012. október 

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat
2 Vö. 17/2008. (III. 12.) AB határozat
3 Vö. 21/19996. (V. 17. ) AB határozat
4 Más néven: „általános racionalitási teszt” vagy „ésszerű indok követelménye”
5 Ld. pl.: 53/1992. (X. 29.) AB határozat; 54/1992. (X. 29.) AB határozat; 25/1993. (IV. 23.); 33/1993. (V. 28.) AB határozat; 10/2001. (IV. 11.) AB határozat; 45/2003. (IX. 26.) AB határozat stb.
6 35/1994. (VI. 24.) AB határozat; 45/1995. (VI. 30.) AB határozat; 6/1997. (II. 7.) AB határozat; 20/1999. (VI. 25.) AB határozat; 27/2001. (VI. 29.) AB határozat
7 a pénzügyi intézménynél több számlatulajdonos tulajdonában álló számlán kezelt pénzösszeg bármelyik számlatulajdonossal szemben fennálló követelés fejében teljes összegben végrehajtás alá vonható
8 30/1992. (I.26.) AB határozat, ABH 1992. 167., 171.