Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2408/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Dezső Adrienn
Az eljárás megindítása
A panaszos beadványában a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény 200/B. §-ának a 2011. december 29. napjától hatályos rendelkezését sérelmezte. 
A panasz alapján felmerült az Alaptörvényben nevesített jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes hatósági eljáráshoz való jog sérelmének, illetve közvetlen veszélyének a gyanúja. Erre tekintettel az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.
A feladat- és hatáskörömet, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, törvényszéki végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
A lakáscélú állami támogatások, illetve a kamattámogatások nyújtása, a jogalkotó döntése alapján állami feladat. Az ezzel kapcsolatos feladatok lebonyolítását a piaci alapon működő hitelintézetek végzik. Az ombudsmanok, az intézmény fennállása óta folytatott töretlen és egyöntetű gyakorlata szerint a lakáscélú állami támogatások, a kamattámogatások lebonyolításával összefüggésben közszolgáltatást végző szervnek tekintik a pénzügyi intézményeket. Ebből kiindulva, a hitelintézetek az államilag támogatott hitelek esetében, így a végtörlesztéssel kapcsolatos feladatokat ellátása során is, közszolgáltatást végző szervnek minősülnek. A hatásköröm tehát korlátozott, csak a magánszemélyekkel kötött, állami támogatású hitelszerződésekkel kapcsolatos végtörlesztések vizsgálatára van lehetőségem. Tekintettel arra, hogy a panaszos beadványából nem állapítható meg, hogy milyen típusú hitelt szeretett volna végtörleszteni, a vizsgálatom nem az egyedi ügyre, hanem az államilag támogatott hitelek végtörlesztése szabályainak áttekintésére irányult. Természetesen a jelentés megállapításai az egyéb hitelszerződések esetén is figyelembe vehetők.
A vizsgálatom eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1)-(2) bekezdése alapján a nemzetgazdasági minisztertől, az Ajbt. 26. § (2) bekezdése alapján pedig a Magyar Bankszövetség főtitkárától tájékoztatást kértem az ügyben.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
-	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bek.)
-	A tisztességes eljáráshoz való jog „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok
-	a hitelintézetekről és pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény (továbbiakban: Hpt.) 
-	a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (továbbiakban: Jat.)  

A megállapított tényállás
A panaszos beadványában sérelmezte, hogy a Hpt. 2011. december 29. napjától hatályos módosított rendelkezése alapján legkésőbb 2012. január 30. napjáig át kell utalnia a végtörlesztés összegét a banknak abban az esetben, ha a végtörlesztéshez nem vesz igénybe hitelt. Azoknak az ügyfeleknek azonban, akik az említett módosítást megelőzően jelezték a banknak végtörlesztési szándékukat, a teljesítésre – a jogszabály szerint – 60 napos lehetőségük volt. Sérelmezte azt is, hogy a Hpt. 200/B. § (2) bekezdésének f) pontját a módosítás hatályba lépése előtt benyújtott kérelmeknél is alkalmazzák a hitelintézetek. 
A Magyar Bankszövetség főtitkára – megkeresésemre – az alábbi tájékoztatást adta: A törvény hatályba léptető rendelkezései nem térnek ki arra, hogy a módosítást valamennyi vagy csak a folyamatban levő ügyekre kell-e alkalmazni. Konkrét szabályozás hiányában az azonnali hatályba léptetés körülményéből, a szabályozás lehetséges céljából, ugyanezen törvényre vonatkozó korábbi törvénymódosítások folyamatban lévő ügyekre való alkalmazásából, valamint a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete elnökének szóban forgó módosítás értelmezéséhez kiadott 1/2012. számú vezetői körleveléből, arra lehetett következtetni, hogy a törvényt értelemszerűen a korábban beadott kérelmekre is alkalmazni kell. Azt a körülményt figyelembe véve, hogy ezen módosítás december 29-én lépett hatályba és már csak egyetlen nap állt rendelkezésre újabb igények beadására, nyilvánvalónak kellett lennie a jogalkalmazók számára, hogy a rendelkezés a korábban beadott kérelmekre is vonatkozik. A módosítással a korábbi rendelkezés hatályát vesztette. Ahhoz, hogy a folyamatban levő ügyekre, vagy azok egy csoportjára a már hatályon kívül helyezett jogszabály legyen alkalmazható – szerinte – a jogszabály kifejezett, ilyen tartalmú rendelkezésére lett volna szükség. Kétségtelen, hogy az új rendelkezés – egybevetve a korábbi szabályozással – lerövidítette a saját forrásból teljesítő hitelfelvevők egy bizonyos körének (a 2011. november 30. után végtörlesztési igénybejelentéssel élők) a végtörlesztés teljesítésére nyitva álló határidőt, s ezzel a hitelfelvevők lehetőségeit szűkítette. A hitelintézetek azonban nem dönthettek úgy, hogy a saját forrásból teljesítők esetében nem alkalmazzák a 2011. évi CXCIII. törvény rendelkezéseit, a hitelből teljesítők esetében viszont igen. Elképzelhető, hogy a jogalkotó abból indult ki, hogy a saját források felszabadítására elegendő a január 31-ig rendelkezésre álló idő, s ezzel szemben a kiváltó forinthitelre vonatkozó szerződés előkészítése, megkötése banküzemileg és az ügyfél, egyéb közreműködők (ingatlan értékbecslés, közjegyző, stb.) részéről is lényegesen hosszabb időráfordítással jár.
A főtitkár válaszlevelében utalt arra is, hogy a jogszabályi változások gyakorisága, gyorsasága, számossága szinte megoldhatatlan feladat elé állította az ügyfeleket és a bankrendszert is. Az említett jogszabályok esetében nem történt hagyományos közigazgatási egyeztetés, a jogalkalmazók is az Országgyűlés honlapját tanulmányozva juthattak információhoz. A kihirdetés, hatályba lépés gyorsuló üteme arra sem adott módot, hogy a jogszabály feldolgozásával, megismerésével felkészülhessenek a hitelintézetek a feladat végrehajtására. Az egyre gyorsabban megjelenő és hatályba lépő módosítások nem adtak lehetőséget a jogszabály kellő körültekintéssel történő értelmezésére, az ennek megfelelő belső szabályzatok színvonalas elkészítésére, a banki dolgozók kellő alaposságú oktatására, az informatikai rendszerek módosítására.
A Bankszövetség tagszervezetei – a főtitkár álláspontja szerint – a jogszabályoknak megfelelően jártak el, amikor a 2011. évi CXCIII. törvénnyel megállapított, a Hpt. 200/B. § (2) bekezdés f) pontját a folyamatban levő eljárásokban is alkalmazták. E tekintetben a hitelintézeti gyakorlat egységes volt. A hitelintézetek, mint jogalkalmazó, végrehajtó szervezetek, ha esetleg alapvető joggal összefüggő visszásságot észlelnek egy-egy jogszabály alkalmazása során, a jogszabály végrehajtását nem tagadhatják meg. 
A nemzetgazdasági miniszter tájékoztatása szerint a kormányzat és a Magyar Bankszövetség képviselői között az elmúlt év őszén intenzív tárgyalások folytak. Az egyeztetésekről 2011. december 15. napján aláírt tárgyalási jegyzőkönyv (továbbiakban: Megállapodás) a végtörlesztéssel kapcsolatos szabályokat is érintette. „A Kormány 2011. december 21. napjáig – sürgősségi eljárást kezdeményezve – törvénymódosítási javaslatot nyújt be az Országgyűlésnek a Hpt. 200/B. § (2) bekezdésének e) pontja módosítása érdekében, amely szerint a végtörlesztési igény a hitelező részéről visszautasítható abban az esetben, ha a bejelentett végtörlesztési igényhez az adós legkésőbb 2012. január 30-áig nem tudja bemutatni a végtörlesztéshez elegendő összegű, más hitelintézet által kiállított kötelező érvényű hiteligérvényt, vagy a végtörlesztéshez szükséges pénzfedezet meglétét a hitelező banknál vezetett bankszámláján.”
A Megállapodás tartalmi végrehajtása végül nem a Hpt. 200/B. § (2) bekezdés e) pontjának módosításával, hanem a bekezdés új f) ponttal való kiegészítésével történt, ez ugyanakkor a nemzetgazdasági miniszter álláspontja szerint nem változtat azon a tényen, hogy „a korlátozást a folyamatban lévő végtörlesztési eljárásokra is alkalmazni kellett, illetve, hogy a 2011 decemberében benyújtott végtörlesztési kérelmekre is kihatott. Márcsak azért is, miután a bekezdésben együttes feltételek kerültek meghatározásra. A fentieknek megfelelően véleményem szerint a levélben a jelzett panaszos kérelmét az érintett pénzügyi intézmény a törvény szerint visszautasíthatta.” 
A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének elnöke által kiadott 1/2012. számú vezetői körlevél sem tesz különbséget a 2011. december 29. napja előtt és után benyújtott végtörlesztési kérelmek között, illetve a 2012. január 30. napját tekinti irányadónak a saját forrásból teljesítő ügyfelek esetében.

A vizsgálat megállapításai
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alaptörvényben kapott mandátumának. Álláspontom szerint az ombudsman akkor jár el helyesen, ha következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint az egyes alapjogi tesztekre.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. [Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat.] Ugyancsak az Alkotmánybíróság szerint, a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat] Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely – a materiális jogállam értékrendjének megfelelően – a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.
Nem hagyható figyelmen kívül, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. Az alapjogok valódi érvényesülését képes kiüresíteni, megbénítani (azaz komolyan befolyásolni) a szabályozás vagy a jogalkalmazás hibáiból, zavarából adódó kiszámíthatatlanság, az eljárásra vonatkozó garanciális szabályok félre tétele, figyelmen kívül hagyása. Érdemes utalni ezzel kapcsolatosan arra az alkotmánybírósági tézisre, amely szerint közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. [Vö. 11/1992. (III. 5.) AB határozat, 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, 5/1999. (III. 31.) AB határozat.]
Előzőekből következik, hogy jogállamot csak jogállami eszközökkel lehet szolgálni, az egyes jogsértésekre csak jogállami módon, a jogszabályi rendelkezések, az eljárási garanciák maradéktalan betartása mellett, az arra feljogosított szerveknek kell választ adnia.
Az Országgyűlés a 2011. szeptember 16-án benyújtott törvénymódosítási javaslat alapján 2011. szeptember 19-én fogadta el az otthonvédelemmel összefüggő egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXI. törvényt, amely kötelezően elrendelte a devizahitelek kedvezményes árfolyamon történő végtörlesztését. A törvény előírta, hogy a kedvező árfolyam alkalmazására a hitelintézet abban az esetben köteles, ha a hitelfelvevő a végtörlesztésre vonatkozó írásbeli igénybejelentését 2011. december 30-áig benyújtja bankjához. (A rendelkezést a Hpt-be építették be: Hpt. 200/B.§ (2) bekezdés c) pont.) Az eredeti rendelkezés 60 napos határidőt biztosított a végtörlesztés lebonyolítására, vagyis az írásbeli igénybejelentés időpontját (legkésőbb 2011. december 30.) követő 60 napon belül, február végéig kellett ténylegesen teljesíteni a végtörlesztést. A rendelkezés 2011. szeptember 29-én lépett hatályba. A Hpt. 200/B. § rendelkezéseit ezt követően két alkalommal módosította az Országgyűlés (2011. október 10-én fogadta el az otthonvédelmi intézkedések kiterjesztése kapcsán a hitelintézetekről és a pénzügyi vállalkozásokról szóló 1996. évi CXII. törvény módosításáról szóló 2011. évi CXXX. törvényt, és 2011. november 7-én fogadta el, az otthonvédelmi intézkedésekkel kapcsolatos egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXLVII. törvényt, amely 2011. november 14-én került kihirdetésre, és november 15-én lépett hatályba. Ezek a módosítások nem érintették a végtörlesztés bejelentési és teljesítési határidejét.) 
Az újabb módosítást a befektetési alapkezelőkről és a kollektív befektetési formákról szóló 2011. évi CXCIII. törvény tartalmazza, amelyet 2011. december 23-án fogadott el az Országgyűlés, 2011. december 29-én hirdették ki a Magyar Közlönyben, és még a kihirdetése napján hatályba is lépett. A módosító törvény 180. §-a egy új f) pontot iktatott be a Hpt. 200/B.§ (2) bekezdésébe. E rendelkezés szerint a végtörlesztés forintösszegét 2012. január 30-ig kell átutalni, vagy a hitelt nyújtó pénzügyi intézménynek ugyanezen időpontig kiállított és bemutatott írásbeli nyilatkozatával kell igazolni, hogy a végtörlesztéshez szükséges összeget a pénzügyi intézmény legkésőbb az igénybejelentéstől számított 60 napon belül folyósítani fogja. A befektetési alapkezelőkről és a kollektív befektetési formákról szóló 2011. évi CXCIII. törvény nem tartalmaz átmeneti rendelkezéseket arra vonatkozóan, hogy a 2011. december 29. napjától hatályos rendelkezéseket a hatályba lépése után benyújtott kérelmekre vagy a már folyamatban lévőkre is alkalmazni kell-e.
A jelenleg hatályos Hpt. 200/B. § (2) bekezdése értelmében rögzített árfolyamon történő végtörlesztésre annak volt lehetősége, akinek
a) a végtörlesztéssel érintett deviza alapú kölcsön folyósításakor alkalmazott árfolyam a rögzített árfolyamnál nem volt magasabb,
b) a kölcsönszerződést a pénzügyi intézmény a devizakölcsönök törlesztési árfolyamának rögzítéséről és a lakóingatlanok kényszerértékesítésének rendjéről szóló 2011. évi LXXV. törvény hatálybalépésének napjáig nem mondta fel,
c) a végtörlesztésre vonatkozó írásbeli igénybejelentését a hitelfelvevő 2011. december 30. napjáig a pénzügyi intézmény részére benyújtja,
d) ha van a végtörlesztéssel érintett deviza alapú kölcsönhöz közvetlenül kapcsolódó áthidaló vagy gyűjtőszámlahitelből eredő tartozás, annak végtörlesztését a hitelfelvevő a 2011. december 30. szerinti igénybejelentéssel egyidejűleg vállalja, valamint
e) a végtörlesztés az igénybejelentés napját (legkésőbb 2011. december 30. napja) követő 60. napig megtörténik,
f) a hitelfelvevő pénzügyi intézmény részére 2012. január 30-ig
1. a végtörlesztéshez szükséges teljes összegre vonatkozóan - szükséges forintösszeget maradéktalanul átutalja, vagy
2. az 1. pont szerinti összegre, illetőleg annak az átutalással nem fedezett hányadára a végtörlesztéshez hitelt nyújtó pénzügyi intézmény által szabályszerűen kiállított, feltétlen és visszavonhatatlan – legkésőbb a 2011. december 30. napi igénybejelentéstől számított 60 napon belüli időpontig teljesítendő folyósítási kötelezettséget vállaló–- írásbeli nyilatkozattal igazolja a végtörlesztéshez szükséges fedezetet.
A Hpt. 200/B. § (2) bekezdés e) pontja tehát azt a feltételt írja elő, hogy a végtörlesztésnek az igénybejelentést követő 60. napig meg kell történnie. Ugyanezen bekezdés f) pontja szerint pedig a hitelfelvevő a végtörlesztéshez szükséges teljes forintösszeget átutalja a pénzintézetnek 2012. január 30. napjáig. Abban az esetben, ha az ügyfél 2011. november 30. napját megelőzően nyújtotta be a végtörlesztés iránti kérelmét, akkor valóban 60 nap lehetősége volt a pénzösszeg átutalására. Azon végtörlesztőknek, akik 2011. december 1. és 28. napja között nyújtották be kérelmüket, a kérelem benyújtásakor hatályos szabályozás szintén 60 napot biztosított a teljesítésre. A 2011. december 29. napján Magyar Közlönyben megjelent, és a kihirdetés napján hatályba lépett módosítás ezt a 60 napot csökkentette a saját forrásból teljesítőkre. A csökkenés mértéke maximum 30 nap, attól függ, hogy mikor nyújtotta be az ügyfél a végtörlesztés iránti kérelmét. A módosítás azonban nem érintette a Hpt. 200/B. § (2) bekezdés e) pontját, így továbbra is hatályos az a rendelkezés is, hogy a végtörlesztésnek az igénybejelentést követő 60. napig meg kell történnie. A jogszabályból nem állapítható meg, hogy a hitel igénybevétele nélkül végtörleszteni szándékozó ügyfélnek milyen módon biztosított ez a 60 nap, ha a kérelmét 2011 decemberében nyújtotta be. 
A jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény 2. § (1) bekezdése szerint a jogszabálynak a címzettek számára egyértelműen értelmezhető szabályozási tartalommal kell rendelkeznie. Amint már utaltam rá, az Alkotmánybíróság több határozatában is rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is (9/1992. (I. 30.) AB határozat). 
Jogállamban, ahhoz, hogy a természetes és jogi személyek életviszonyaikat, működésüket, magatartásukat a jog által előírtakhoz tudják igazítani, az elvárt kötelezettségeiknek eleget tudjanak tenni, szükség van a joganyag és a jogi eljárások stabilitására, a változásokra való felkészüléshez megfelelő idő biztosítására, az egyértelműségre, a követhetőségre és érthetőségre. A töretlen alkotmánybírósági gyakorlat számos alkalommal hivatkozza, hogy az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek: megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. [Vö. 75/1995. (XI. 21.) AB határozat.]
Álláspontom szerint azzal, hogy a Hpt. 200/B §. (2) bekezdésében már hivatkozott feltételek nem egyértelműek, a normavilágosság követelményének a rendelkezés nem felel meg. 
Ezért megállapítom, hogy a Hpt. 200/B. (2) bekezdésének c), e) és f) pontjai, önmagukban alkalmasak arra, hogy a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okozzanak. 
További problémát jelent a Hpt. 200/B. (2) bekezdés új f) pontjának időbeli hatálya. A Hpt. 200/B. §-át módosító, szóban forgó jogszabály nem tartalmaz átmeneti rendelkezéseket. A Jat. 2. § (2) bekezdése szerint a jogszabály a hatálybalépését megelőző időre nem állapíthat meg kötelezettséget, kötelezettséget nem tehet terhesebbé, valamint nem vonhat el vagy korlátozhat jogot, és nem nyilváníthat valamely magatartást jogellenessé. A jogszabály hatálybalépésének időpontját úgy kell megállapítani, hogy elegendő idő álljon a jogszabály alkalmazására való felkészülésre. A Jat. 15. § (1) bekezdése értelmében a jogszabályi rendelkezést – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a hatálybalépését követően keletkezett tényekre és jogviszonyokra, valamint megkezdett eljárási cselekményekre kell alkalmazni. A jogszabályi rendelkezést – ugyancsak, ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – a hatálya alatt keletkezett tényekre és jogviszonyokra, valamint megkezdett eljárási cselekményekre, a jogszabályi rendelkezés hatályvesztését követően is alkalmazni kell. 
A Jat. idézett rendelkezései értelmében csak a hatályba lépése után benyújtott kérelmekre lehetne alkalmazni a Hpt. 200/B. § (2) bekezdésének f) pontját. Ugyanakkor a 2011. december 29. napján hatályba lépett módosításkor már csak egy nap állt a végtörlesztési kérelem benyújtására. Amikor a rendelkezés hatályba lépett már a kérelmek jelentős többségét benyújtották a hitelezők a hitelintézetekhez. Így – álláspontom szerint – a jogalkotó célja az volt, hogy a módosítást a folyamatban lévő kérelmeknél is alkalmazzák. Ebben a nemzetgazdasági miniszter tájékoztatása is megerősített. Ennek megfelelően a befektetési alapkezelőkről és a kollektív befektetési formákról szóló 2011. évi CXCIII. törvénynek – amely módosította a Hpt. idézett rendelkezéseit – átmenti rendelkezésként rögzítenie kellett volna, hogy – a Jat. 15. § (1) bekezdésében foglaltaktól eltérve – a módosító rendelkezés hatályba lépése előtt benyújtott kérelmekre is alkalmazni kell az új rendelkezést.
Mindezek alapján megállapítom, a befektetési alapkezelőkről és a kollektív befektetési formákról szóló 2011. évi CXCIII. törvény – amely 2011. december 29. napjától módosította a Hpt. 200/B. §-át – a folyamatban lévő ügyekre vonatkozóan nem rendelkezett a megváltozott feltételek alkalmazásáról, így a jogalkotó a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott. 
Tekintettel azonban arra, hogy a Hpt. 200/B. §-a 2012. március 31. napján hatályát veszti, az általam feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok megszűnnek, így a megállapításaimat figyelemfelhívásnak szánom! 

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt, alapjogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében – az Ajbt. 31. §-a alapján – felkérem a nemzetgazdasági minisztert, hogy – annak garanciális jelentőségére tekintettel – a jövőben fordítson kiemelt figyelmet a tárcát érintő jogszabályok előkészítésekor a normavilágosság, az előreláthatóság, és a kiszámíthatóság követelményének érvényre juttatására.
Tekintettel arra, hogy a jogalkotás egységességének megteremtése, a jogalkotás folyamatának figyelemmel kísérése, valamint a jogszabály-előkészítés szakmai színvonalának biztosítása, a közigazgatási és igazságügyi minisztérium feladatkörébe tartozik, jelentésemet megküldöm az ez utóbbi tárcát vezető miniszternek is.

Budapest, 2012. március 27.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.