Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1140/2012. számú ügyben
(előzményi szám: AJB-4111/2011.)

Előadók: dr. Csóré Erika
dr. Győrffy Zsuzsanna
dr. Lux Ágnes
A vizsgálat megindítása
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. (Ajbt.) törvény az alapvető jogok biztosa kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak védelmét. E gyermekjogi szakombudsmani teendőket hivatalba lépésem óta speciális gyermekjogi projekt keretében látom el. 2012-ben gyermekjogi munkám középpontjába a gyermekbarát-központú igazságszolgáltatás egyes kérdéseinek vizsgálatát állítottam.
Hazánkban évente több száz gyermek tűnik el otthonról. Sajnálatos módon sokan bűncselekmény áldozatává válnak. A legtöbbjük előkerül, míg mások esetében sohasem derül ki, mi lett a sorsuk. Annak érdekében, hogy átfogó képet kaphassak a gyermekeltűnés, csavargás, szökés okairól, tapasztalatairól, a megelőző, illetve beavatkozási módokról, az érintett gyermekek sorsának megnyugtató rendezéséről, összességében a gyermekeltűnés társadalmi problémájáról, hivatalból vizsgálatot rendeltem el.
A probléma teljes körű feltárása érdekében megkerestem a nemzeti erőforrás minisztert, a nemzetgazdasági minisztert, a közigazgatási és igazságügyi szaktárca vezetőjét, a belügyminisztert, az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjét (ORFK), a fővárosi és a megyei kormányhivatalok főigazgatóit, Budapest Főváros Önkormányzatának Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálatának igazgatóját (módszertani szakszolgálat), a Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány Eltűnt Gyermekek Munkacsoportját, valamint a Csellengők (eltűnt gyermekeket és felnőtteket kereső) televíziós műsor vezetőjét.
A megkeresett szervektől a következőkre vártam választ:
– van-e hazánknak kifejezetten a tizennyolc év alatti személyek eltűnésére vonatkozó olyan adatgyűjtési, felmérési rendszere, amely alapján a problémakört hatékonyan elemezni és eredményesen kezelni lehetne,
– melyek azok a teendők, amelyek segíthetnék a megelőzést vagy a probléma megoldását,
– amikor egy gyermek eltűnik, elszökik, vagy úgy tűnik, hogy elszökött, az érintett hatóságok megtesznek-e mindent annak érdekében, hogy a lehető legalaposabban megismerjék a konkrét veszélyhelyzetet, illetve megfelelően vizsgálják-e ki az eltűnés mögöttes okát,
– a gyermekeltűnések visszaszorításával összefüggésben milyen az együttműködés a családok, az állami szerepvállalás és a civil kezdeményezések között,
– megfelelőek-e a vonatkozó jogszabályok, a törvény erejénél fogva elegendő szigorral lehet-e azt a személyt felelősségre vonni, aki eltűnt gyermeket „bújtatva” kivonja őt az oktatásból, nevelésből, esetleg bűnözési célra használja fel,
– nem volna-e célszerű felszámolni azt a helyzetet, amit az okoz, hogy az eltűnt gyermekét kereső szülő munkahelyétől való távolmaradása okán (e jogcímen) nem jogosult fizetett szabadságra,
– biztosított-e a gyermekek felvilágosítása arról, hogy mennyire veszélyes lehet az otthon, a család elhagyása, vagy a szakellátásból, intézményi gondozásból megszökni,
– mennyire tudatosítottak a gyermekekben a szökés, a csellengés, a családtól való elszakadás magányos, bizonytalan, kiszolgáltatott, félelmetes állapotának, a szülői (intézményi) gondoskodás hiányának a veszélyei?
Az országos rendőr-főkapitány a belügyminiszterrel való szakmai egyeztetést követően küldte meg a válaszát. A megyei kormányhivatalok adatokat és információkat kértek a gyermekvédelmi szakszolgálatoktól, a szociális-és gyámhivataloktól. Több hivatalvezető kikérte a megyei rendőr-főkapitányságok, a jegyzők, a módszertani gyermekjóléti szolgálatok, a gyermekjogi képviselők, a pártfogó felügyeletet ellátó igazságügyi szolgálatok szakmai véleményét is.
A gyermekvédelem szélesebb kérdéseinek megnyugtató rendezése a közigazgatási és igazságügyi miniszter szerint is alapvető fontosságú. Annak érdekében azonban, hogy a szakmai célkitűzéseket a rendelkezésére álló eszközökkel segíthesse, elengedhetetlennek tartja a szabályozásért felelős miniszterek álláspontjának megismerését, így kérdéseimre érdemben nem válaszolt.

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bek.)
– az állam alapjogvédelmi kötelezettsége: „Az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.” (Alaptörvény I) cikk (1) bek.)
– a tisztességes eljáráshoz való jog „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bek.)
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga. „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” [Alaptörvény XVI. cikk (1)]

Alkalmazott jogszabályok
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről (Gyermekjogi Egyezmény)
1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról (Kt.)
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
2011. évi CXC. törvény a nemzeti köznevelésről
2012. évi I. törvény a munka törvénykönyvéről
136/1994. (X. 26.) Korm. rendelet az eltűnt személyek felkutatására irányuló államigazgatási eljárás elintézési határidejének megállapításáról
149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről (BM rendelet)
15/1998. (IV. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti és a gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről (NM rendelet)
32/2007. (OT. 26.) ORFK utasítás a családon belüli erőszak kezelésével és a kiskorúak védelmével kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról (ORFK utasítás)
(A vizsgálatban alkalmazott jogszabályi rendelkezéseket a jelentés 1. számú melléklete tartalmazza.)

A megállapított tényállás
1. Nemzetközi kitekintés az eltűnt gyermekek kérdésében
I. A gyermekek eltűnésével és szexuális kizsákmányolásukkal foglalkozó legfontosabb európai civil ernyőszervezet, a Missing Children Europe (MCE) 2001-ben jött létre az Európai Parlament és az Európai Bizottság támogatásával, s ma már 16 uniós tagállamban és Svájcban van 23 tagszervezete. Az ernyőszervezet a 2010. évi jelentésében és ajánlásában felhívta a figyelmet az Európai Unióra kiterjedően a szabad mozgás jogából való visszaélésekből, valamint a határokon átnyúló bűnözés terjedéséből következő transzeurópai összefogás szükségességére.
Európában szinte mindennapos jelenséggé vált a gyermekek eltűnése. Lehet, hogy a gyerekek egy része egyszerűen otthonról vagy gyermekvédelmi intézményből szökik el, míg másrészüket jogellenesen viszi el egyik szülője, de lehetséges az is, hogy „csak” elvesznek. Egyértelmű, hogy a schengeni határok fokozatos bővülésével egyre könnyebb a szökött vagy eltűnt gyermekek szervezett bűnözői csoportok által való kihasználása, amelynek okán még sürgetőbb az államok összefogása, az európai szintű fellépés is, a jelenlegi esetleges nemzeti fellépések mellett.
Jól mutatja a jelenség összetettségét, hogy az eltűnt gyermekek kategóriája alatt az MCE is több „típust” ért, így:
– szökött gyermek (runaways,
– szülő által jogellenesen elvitt gyermek,
– eltűnt kísérő nélküli kiskorú,
– emberrablás áldozatává vált gyermek,
–	elveszett vagy más módon eltűnt gyermek.

Súlyos probléma az egységes definíció hiányán túl, az egységes adatgyűjtés hiánya is, amely a megelőzést, a tájékoztatást és az egyes országok összehasonlíthatóságát is akadályozza. Az adatok különbözőségét példázza, hogy 2008-ban, az MCE francia tagszervezete (La Fondation pour l’Enfance) 907 gyermek eltűnésével kapcsolatos ügyet regisztrált, a belga tagszervezet 1041-et, míg a görög partnerszervezet (The Smile of the Child) 96-ot.
Az egységes európai forródrót – a 116 000 – valamennyi tagállamban történő működtetésének elősegítése 2005 óta fontos célkitűzése a szervezetnek több okból is:
(1) a gyermekek eltűnésének határokon átnyúló jellege egyre erősödik: az eltűnt gyermekek növekvő mértékben jelentenek határon átnyúló feladatot (is), hiszen gyakran eleve külföldön tűnnek el, vagy határ környékén hagyják el őket, nagy számban válnak az emberkereskedelem áldozataivá; a belga Child Focus szervezet eseteinek 20 százaléka tartalmaz nemzetközi elemet.
(2) a gyermek megtalálásához azonnali intézkedésre van szükség: a gyermek eltűnését azonnal jelezni kell az illetékes hatóságoknak, hiszen a korai beavatkozás életet menthet; emiatt is kiemelten fontos a szülők, a gondozók, a gyermekekkel foglalkozó szakemberek megfelelő tájékoztatása az eltűnéssel foglakozó szervezetekről; a szakértők szerint a megölt és elrabolt gyermekek kétharmada az eltűnést követő három órában már nem él.
(3) a szülőknek támogatásra van szüksége rögtön a gyermek eltűnését követően: szülők, gyermekek, tanárok, testvérek jelentős stressznek és pániknak vannak kitéve a környezetükben élő gyermek eltűnésekor, ezért is van szükség egy mindenhol működő, könnyen megjegyezhető forródrótra. 
(4) a gyermek eltűnéseket intenzívebben kell kommunikálni; egységes nemzetközi kampány segítené a tagállamok közötti hatékony együttműködést.

II. Különösen fontos Magyarország vonatkozásában, hogy éppen az Európai Unió belga-spanyol-magyar trió elnöksége, a Missing Children Europe, a Child focus 2011. első félévében „Szökésben lévő veszélyeztetett gyermekek – európai kihívás” címmel fogalmazott meg ajánlást az EU által összehangolt akciókra, amelyek általánosságban a következők:
1. Az Európai Bizottság ismerje el külön kategóriaként a veszélyeknek kitett gyermekek körében a szökött gyermekeket, akiknek a sajátos szükségleteit figyelembe kell venni a rájuk vonatkozó politika kialakításakor.
2. Az Európai Bizottság korábban már kialakított az eltűnt gyermekekre vonatkozó jó gyakorlatokat/irányelveket, különösen a Child Alert rendszer használatával kapcsolatban. Hasonló irányelveket kell kialakítani a szökött gyermekek problémakörével kapcsolatban is, és azokat a magyar elnökség ideje alatt miniszteri szinten meg kell vitatni és el kell fogadni.
3. Az EU finanszírozzon olyan projekteket, amelyek arra irányulnának, hogy jobban megértsük a gyermekek elszökésének problémakörét.
4. A Tanácsot felszólítjuk, hogy hangsúlyozza annak szükségességét, hogy a tagországokban a gazdasági nehézségek ellenére prioritást élvezzen a krízisben lévő fiatalok támogatása (beleértve a megelőzést is, pl. sürgősségi befogadó otthonokat is).

A konkrét ajánlások tekintetében rögzítésre került a definíciók kapcsán, hogy 
5. Egyezzenek meg egy közös (európai) definícióban a szökött gyermekeket illetően. A kutatás egyebek között a probléma jobb megértésére, az előfordulás gyakoriságára, a gazdasági-társadalmi háttérrel való kapcsolatára, a szökött gyermekek viselkedésére stb. terjedhetne ki.
6. Támogassák minden tagországban egy olyan intézmény kijelölését, amely irányíthatja a szökött gyermekekről történő adatgyűjtést minden érintett szervezettől az országban.
7. Segítsék elő az európai szintű adatgyűjtést.

A felismerés, megelőzés kérdésében az ajánlás arra vonatkozott, hogy 
8. Finanszírozzanak egy szökött gyermekekkel kapcsolatos kutatást, amely az érintettek (szökött gyermekek) körében készült felmérésekre és a gondozásból elszökött gyermekekre is kiterjed.

A figyelemfelhívás érdekében, úgy fogalmaznak, hogy
9. Változtassanak a szökött gyermekekkel kapcsolatos szemléletmódon: egyidejűleg szükséges kezelni a gyermek elszökésének kockázatát és feltárni azokat az okokat, amelyek miatt a gyermek elszökik, valamint azokat a szükségleteket, amelyeket a gyermek a szökéssel vagy annak szándékával jelez. Ha feltárták a szükségleteket, meg kell teremteni az azok kielégítéséhez szükséges szolgáltatásokat.
10. Hívják fel a fiatalok figyelmét 
(1) arra, hogy milyen módon találhatnak alternatív megoldást, ha azt fontolgatják, hogy elszöknek, és általában a segélyvonalakra,
(2) a szökéssel járó kockázatokra,
(3) hogy milyen segítség áll rendelkezésükre, ha már elszöktek.
11. Hívják fel a szülők, gyermekek, gondozók és tanárok figyelmét arra, hogy ők milyen módon segíthetnek, különös tekintettel a megelőzésre és a szökések esetében lehetséges intervencióra.
12. Erősítsék a 116 000 (és a 116 111) szerepét a szökött gyermekekre vonatkozóan is, különös tekintettel azokra a kötelezettségekre, amelyeket az Egységes Szolgáltatás Szabályozás (Universal Services Directive) jelöl ki 2011. május 25. határidővel.

A szolgáltatások vonatkozásában
13. El kell ismerni és megerősíteni azt a nézetet, hogy a szökött gyermekek ügye gyermekjóléti és gyermekvédelmi kérdés, nem pedig csak rendőrségi ügy. Olyan kiegyensúlyozott szemléletet kell kialakítani, amelynek alapját a gyermek legfőbb érdeke képezi annak érdekében, hogy el lehessen kerülni (1) a gyermek eltűnése okainak figyelmen kívül hagyását, (2) a szökött gyermekek viselkedésének triviális okokkal történő magyarázatát és (3) a szökött gyermekek stigmatizálását.
14. Erősítsék tovább azt az üzenetet, amelyet a Tanács 2001/C 283/01 határozata tartalmaz a civil társadalom szerepéről arra vonatkozóan, hogy az eltűnt és szexuálisan kihasznált gyermekeket észre kell venni, és amely egyebek között a szökött gyermekekre is utal, amennyiben az elszökések kezelésére a többszektoros szemléletet ajánlja.
15. Nyújtsanak további segítséget a 116 000 forróvonal és a 116 111 segélyvonal bevezetéséhez, különös tekintettel a szolgáltatások operációs költségeinek és a hálózat európai koordinációja költségeinek a fedezetére.
16. Erősítsék tovább a 116 000 forróvonal és a 116 111 segélyvonal szakmai hátterét a szökésekhez kötődő lehetséges kockázatok és azok kezelése vonatkozásában.
17. Egészítsék ki a 116 000 és 116 111 szolgáltatásokat sms-elérhetőséggel is.
18. Fordítsanak nagyobb figyelmet a kísérő nélküli kiskorúak kockázatoknak különösen kitett csoportjára, akik nyomtalanul tűnnek el az Európai Unió tagországaiban számukra biztosított szállásokról. Mivel ezeket a gyermekeket senki nem keresi, ők különösen ki vannak téve az abúzus és kihasználás kockázatának.
19. Támogassák a tagországokban olyan együttműködési struktúrák létrehozását, amelyek nemzeti szinten egységes színvonalú szolgáltatást eredményeznek.
20. Segítsék elő minden tagországban a rendőrségen belül az eltűnt személyek részlegének létrehozását.
21. Segítsék elő az ilyen specializált rendőrségi részlegek európai hálózatának megteremtését.
22. Segítsék elő a szökött gyermekekkel dolgozó szervezetek és a Safer Internet központok olyan kiegyensúlyozott egymás melletti működését, amely lehetőséget ad az együttműködésre és tapasztalatcserére arról, hogy hogyan lehet elérni fiatalokat az új technológiával, valamint a már létező tapasztalatok megosztására.
23. A Safer Internet központok figyelemfelhívó munkájának legyen része az elszökéssel járó kockázatokról és a problémakezelés módjairól szóló ismeretek terjesztése.

A nemzetközileg elfogadott jó gyakorlatok cseréje kérdésében 
24. EU-körben terjesszék el azokat a szakmai szervezetek által kiválasztott jó gyakorlatokat, amelyek a gyermekek szökésének megelőzése és a gyermekek védelme, valamint a szülőknek nyújtott ismeretterjesztés során születtek.
25. Rendezzenek EU-szintű tréningszemináriumokat a szökött gyermekekkel foglalkozó szakemberek trénereinek.

III. Az Európai Bizottság 2007. február 15-én határozatot fogadott el, amelyben kötelezi az uniós tagállamokat, hogy az Unió teljes területén működtessék a 116 000-ás hívószámot. A Bizottság többször is kérte a késlekedő tagállamokat, hogy a lehető leghamarabb kezdjék meg a hívószám üzemeltetését.
A módosított távközlési szabályok alapján és különösen az egyetemes szolgáltatási irányelv 27.(a) cikke szerint a tagállamok legkésőbb 2011. május 25-ig „mindent megtesznek annak biztosítására, hogy a polgárok hozzáférjenek egy, az eltűnt gyermekek eseteinek bejelentésére szolgáló segélyvonalhoz. A segélyvonal a 116 000-ás számon érhető el.” Ugyanez az irányelv azt is előírja, hogy „a tagállamok biztosítják, hogy a lakosság megfelelő tájékoztatást kapjon a 116-os számtartomány alatt fenntartott szolgáltatások létezéséről és használatáról, különösen a kifejezetten a tagállamokban utazó személyeknek szánt kezdeményezéseken keresztül.”
Az EU 2007-ben hozott szabályokat (a Bizottság 2007/116/EK határozata) annak biztosítására, hogy a 116 000 hívószám az Unióban azon forróvonalak számára legyen fenntartva, amelyek gyermekek eltűnésének bejelentésére és az érintett családok tájékoztatására és támogatására szolgálnak. Az új uniós távközlési szabályok 2009. novemberi elfogadásával az uniós tagállamok kötelesek mindent megtenni annak biztosítása érdekében, hogy a 116 000 forróvonalat 2011. május 25-ig aktiválják.
A 116 000-ás forróvonalat eddig 12 tagállam vezette be teljes körűen (a hívószámot elsőként üzembe helyező ország Portugália volt 2007-ben), a mulasztó országok között van Ausztria, Bulgária, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Észtország, Finnország, Németország, Írország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Szlovénia és Svédország; az Egyesült Királyságban a forróvonal csak részlegesen üzemel.
A forródrót bevezetésében mulasztó országok vizsgálatakor a Bizottság által feltárt két fő akadály egyike az, hogy a forróvonal létezéséről sem a közvélemény, sem a szakma nem rendelkezik információkkal, a másik pedig a 116 000 hívószám működtetési és hívási költségeihez kötődik. E problémák megoldása érdekében a Bizottság a forróvonalat már üzemeltető országok tapasztalatai alapján felsorolja a bevált gyakorlatokat. Ezek között említhető például:
– Többnyelvű szolgáltatás: Romániában a szolgáltatás francia, angol és spanyol nyelven is elérhető. A szolgáltatást Görögország is hozzáférhetővé tette angolul.
– Magyarország, Spanyolország és Románia célirányos képzést szervez az üzemeltetők alkalmazottainak, akik jellemzően szociális munkások és pszichológusok. A képzés az eljárási szabályok ismertetésén túl segítséget ad a hívások fogadásához és a hívó fél túlfűtött érzelmeinek – düh, pánik – kezeléséhez is.
– Az ügyek hatékony kezelését elősegítheti, ha a szolgáltatók és a nemzeti bűnüldözési és/vagy igazságügyi hatóságok együttműködési megállapodásokat kötnek. Ilyen megállapodások például Belgiumban, Spanyolországban, Franciaországban, Portugáliában és Romániában léteznek. 
A Bizottság e bevált gyakorlatokra építve közös minimumkövetelmények kidolgozását javasolja, amelyek az Unió egészében biztosítanák a szolgáltatás magas színvonalát, így a szülők és a gyermekek számíthatnának rá, hogy tartózkodási helyüktől függetlenül ugyanolyan segítségben részesülnek. 
A Bizottság emellett minden évben magas szintű találkozót szervez az érdekeltekkel egészen addig, amíg a forróvonalat mind a 27 uniós ország üzembe nem helyezi. A találkozók célja a figyelemfelhívás, a bevált gyakorlatok cseréje és az olyan gyakorlati eszközök meghatározása, amelyekkel biztosítható a forróvonal működése és magas szolgáltatási színvonala. A találkozókra minden év május 25-e tájékán kerül sor, hogy felhívják a figyelmet az eltűnt gyermekek nemzetközi napjára, és hogy kifejezzék szolidaritásukat az eltűnt gyermekek és családjuk iránt.

IV. Működő jó gyakorlatként mintaértékű, hogy a Franciaországban bevezetett Gyermek Riasztó Rendszert (Alerte Enlevement), amely az eltűnt (elrabolt) gyermekek felderítésére szolgáló egyfajta forródrót/hírlánc. Kidolgozásában és gyakorlati működtetésében részt vesz a francia rendőrség, a csendőrség, a határőrség, az Igazságügyi Minisztérium, a sajtó és az elektronikus média is, a rendszer alapjául szolgáló működési elveket közösen fogadták el 2006-ban e szervek, azóta egy gyermek eltűnésének észlelésekor azonnal riaszthatók valamennyien. Fontos előrelépés a rendszer bevezetése, hiszen a statisztika azt mutatja, hogy az elrabolt gyermekek legnagyobb százalékban végzetes erőszakos bűncselekmény (akár emberölés) áldozata lesz az eltűnést követő 1-3 órában. A rendszerről, és a megelőzésről felvilágosítást adnak az iskolai oktatáson keresztül, a médiában és a részt vevő szervek honlapjain is. Szükségesnek tartják a rendszerhez való csatlakozást más országok részéről, Spanyolország már korábban jelezte részvételi szándékát.
A francia rendszer lehetővé teszi a hatóságok számára, hogy felvillantsanak az autópályák kijelzőtábláin – elektronikus üzenet formájában – információkat az eltűnt gyermekről harminc percen belül azt követően, hogy megerősítik a gyermek eltűnése bűncselekménnyel van összefüggésben. 2010 áprilisában, a francia igazságügy miniszter bevont újabb média partnereket a rendszerbe, így a Le Monde, a Radio France, magán műsorszolgáltatók, mint az RTL és az Orange távközlési társaság is együttműködik már.
Az európai politika napirendjén is megjelent az Amerikai Egyesült Államokban működő ún. Amber Alert rendszer európai átültetésének igénye is (lásd: McMillan Scott európai parlamenti képviselő 2010 tavaszán indított kezdeményezését). Az Amber Alert program önkéntes partnerségen alapul a bűnüldöző szervek, a műsorszolgáltatók, s szállítmányozási cégek, és a vezeték nélküli Internet szolgáltatók között. A rendszer 1997-ben indult és nevét az 1996-ban kilencévesen elrabolt, megerőszakolt, majd megölt Amber Hagerman után kapta. Az eset során kiderült, hogy a helyi hatóságok rendelkeztek olyan információkkal, amelyek segíthettek volna a kislány megtalálásában, azonban nem álltak rendelkezésre olyan csatornák, amelyekkel kellően hatékonyan szétszórhatták volna az információkat. 
Az Egyesült Királyság szintén elindította saját riasztási rendszerét1. (Child Rescue Alert) 2010. május 25-én, az eltűnt gyerekek nemzetközi napján. 2002 novemberétől már Sussex-ben, később Surrey és Hampshire városában is elindították riasztási rendszerüket, amely ezután Anglia szerte bevezetésre került. A francia modellhez hasonlóan ez a rendszer is a rendőrség, a média és közvélemény partneri együttműködésén alapul. Azzal a céllal hozták létre, hogy az eltűnt/elrabolt/jogellenesen elvitt gyermekeket megtalálják és biztonságba helyezzék a média segítségével azáltal, hogy azonnal részleteket közölnek a nyilvánossággal, amikor a gyermek elrablása megtörtént (az esetben válik ez lehetővé, ha négy feltétel teljesül. 1. a szóban forgó személy 18 év alatti gyermek, 2. nagy bizonyossággal vélelmezhető, hogy elrabolták (ideértendő a jogellenes elvitel is); 3. nagy bizonyossággal vélelmezhető, hogy a gyermek komoly veszélyben van vagy halál fenyegeti; 4. elegendő információ áll rendelkezésre ahhoz, hogy annak közlését követően a közvélemény segíteni tudja a rendőrség munkáját. Amennyiben bárkinek van információja a gyermekről, amely segíteni tud megtalálásában, ingyenesen hívható számon értesíti a hatóságot. A rendszer vezeték nélkül működő Internetet használ és kompatibilis más európai riasztási rendszerrel is, tehát a későbbiekben az együttműködés lehetősége nemcsak, hogy nyitott, hanem elvárt is. 

2. Az eltűnt gyermekekkel kapcsolatos adatgyűjtés, felmérési rendszer
I. A nemzeti erőforrás miniszter tájékoztatása szerint a 18 év alatti eltűnt személyekről a rendőri szervek rendelkeznek statisztikai adatbázissal. Tekintettel arra, hogy az adatbázis csak azokat az eseteket rögzíti, amikor a kiskorú eltűnését bejelentették és ennek alapján a körözést elrendelték, az adatok nem tekinthetők teljesnek. A rendőrségi adatgyűjtés „Kiskorú eltűnése miatt indított közigazgatási eljárások adatai” keretében történik megyénként és a fővárosban.
A gyermekvédelmi szakellátásból engedély nélkül távollévők adatait a Központi Statisztikai Hivatal (KSH) Országos Statisztikai Adatgyűjtési Program (OSAP) keretében gyűjti. A gyermekotthonoknak a KSH részére – nemek szerinti bontásban – évenként adatot kell szolgáltatniuk a gyermekvédelmi gondoskodásban élő gyermekek szökéseiről, a szökési alkalmak számáról. Ezen kívül a szökés alatt a gyermekek által elkövetett bűncselekmények számáról kell adatot szolgáltatni, de a gyermekek sérelmére elkövetett bűncselekményekre már nem tér ki az adatszolgáltatás.
A gyermekjóléti szolgálatok általában a családjukból elkóborolt gyermekeket az alapellátás keretében veszélyeztetettként kezelik, de e területen nincs – a szakellátáshoz hasonló – adatszolgáltatási, adatgyűjtési kötelezettség.2
A Pest megyei adatszolgáltató szerint a gyermekeltűnésekben nagy a látencia, pontos számadatok nincsenek. Mind a valós helyzet feltárását, mind az adatgyűjtést nehezíti, hogy nincsenek pontos és szakmailag elfogadott kategóriák, definíciók sem. A szakszolgálat tapasztalatai alapján a gyermekotthonok a gyermekek eltűnésének és visszaérkezésének tényét, a szökés időpontját és hosszúságát hiányosan, vagy egyáltalán nem jelzik. A szökés jelenségének hatékony elemzését szolgáló szempontrendszer sincs, így a részletes adatok, a körülmények elemzése, valamint a probléma differenciált feltárása kevésbé – vagy csak más szempontú módszertani kutatások keretében – lehetséges.
II. Az országos rendőr-főkapitány által rendelkezésemre bocsájtott statisztikai adatok szerint évente 11-12000 hatósági közigazgatási eljárás indul gyermek eltűnése, illetve a családból, vagy gyermekvédelmi gondoskodásból való engedély nélküli távozása miatt.3 Az eljárások 80-90 százaléka a gyermekvédelmi gondoskodásból megszökött, vagy onnan engedély nélkül távol lévő gyermekek ügyében tett bejelentésekből adódik. Az eltűnt gyermekek 30 százaléka a bejelentés megtétele után, de még a körözés elrendelése előtt, újabb 30 százaléka a bejelentés után egy héten belül, míg 35 százaléka egy hónapon belül előkerül. Az eltűntek kb. 3-5 százaléka az, akiknek sejtik a tartózkodási helyét, ugyanakkor egyéb okból nehézkes a felkutatásuk (pl. külföldön tartózkodnak, bújtatják őket, Magyarországon menekült státusszal rendelkező külföldiek). A családból eltűnt gyermekkorúak (14 év alattiak) mintegy 80-90 százaléka egy-két napon belül megkerül.
III. Budapest Főváros Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatala által közölt adatok szerint4 a családból eltűnt gyermekek többsége 24 órán belül lesz meg. A gyermek ilyenkor általában egy barátjánál vagy osztálytársánál tartózkodik és/vagy velük közterületeken tölti az idejét. Mivel távolmaradását nem közli, szülei bejelentést tesznek a lakóhelyük szerint illetékes rendőrkapitányságon. A visszatérő eltűnések nem jellemzőek, a fővárosban csupán egy gyermek volt, aki a tavalyi évben négyszer és négy gyermek, aki két alkalommal tűnt el. 2010-ben Budapesten hét esetben volt bizonyítható, hogy az eltűnés hátterében családon belüli erőszak állt.
A Békés Megyei Rendőr-főkapitányság adatai5 szerint gyermekvédelmi intézményből kétszer annyian tűnnek el, mint a családból. A lakásotthonokból lényegesen kevesebb gyerek szökik meg, mint a gyermekotthonokból és csupán néhány esetben fordul elő a nevelőszülőtől való engedély nélküli eltávozás. Évek óta csökken a rendőrség tudomására jutott gyermekeltűnések száma. Ott, ahol a rendőrkapitányság illetékességi területén gyermekotthon működik, több gyermekeltűnést jelentenek be. A gyermekvédelmi intézményekkel nincs írásos megállapodása a rendőrségnek, de a kapcsolat folyamatos, elsősorban személyes kapcsolatokra épül. A megyei rendőr-főkapitányság 2010 júliusa óta heti rendszerességgel ellenőrzi, hogy a megye rendőrkapitányságai hány gyermeket keresnek. A rendőrkapitányságok írásban jelzik a gyermekjóléti szolgálatoknak, ha bűnelkövetésben, (áldozatként, sértettként, más okból veszélyeztetettként) gyermek érintett.

Borsod-Abaúj-Zemplén megyében is a gyermekvédelmi intézményekből tűnik el a legtöbb gyermek (71,9%), kiskorú eltűnése miatt 2010-ben 1213 eljárás indult.6 Évek óta alapvető problémát jelent a gyermekek intézményben tartása.

Csongrád megyében az elmúlt öt évben7 a gyermekek eltűnése miatt indított eljárások száma 300 körül mozgott. 2009-ben kiugróan sok eljárást indítottak. Azon eljárások száma nőtt meg jelentősen, ahol a gyermekeket egy napon belül megtalálták. A másik jellemző, hogy 2009-ben úgy nőtt az eljárások száma, hogy közben a családból való eltűnések csökkentek. Az adatszolgáltató rámutatott arra is, hogy a statisztikai adatokat jelentősen befolyásolja néhány – gyermekvédelmi szakellátásban élő – gyermek rendszeres szökése. A nemek megoszlását tekintve az adatok szerint több fiú tűnik el, a lányokat viszont hosszabb ideig nem találják meg. Azoknak az ügyeknek az aránya, ahol a gyermeket 30 napon belül nem találták meg, az indított ügyek 5-8 százalékát teszik ki.
Fejér megyében 2010-ben a gyermekvédelmi szakellátásból 64 gyermek távozott engedély nélkül, családjából eltűnt gyermek ügyében pedig 76 esetben indított eljárást a rendőrség.8 Ha a gyermek családból tűnik el, a gyermekjóléti szolgálatot értesíti a rendőrség, ha viszont a gyermekvédelmi szakellátásból távozik engedély nélkül a gyermek, az intézménnyel működnek együtt és vizsgálják azt is, hogy az eltűnés hátterében állhat-e bűncselekmény. A gyermekjóléti szolgálatok a gyermek eltűnéséről való tudomásszerzést követő rövid időn belül felkeresik a családot, igyekeznek minden információt megtudni az eltűnés okairól, hátteréről. Családi konfliktusok, rendezetlen családi viszonyok esetén a problémák megoldásához, kezeléséhez – szükség esetén más szakember bevonásával – nyújtanak segítséget. A családjukból eltűnt, elcsavargott gyermekek több mint fele önként hazatér, egy részüket a rendőrség találja meg közterületen, vagy barátoknál, ismerősöknél, rokonoknál. A gyermekvédelmi intézményekből többnyire szüleikhez, más rokonaikhoz, ismerőseikhez szöknek a gyermekek.
A Baranya Megyei Szociális és Gyámhivatal a gyermekvédelmi ellátórendszerből engedély nélkül távol lévő gyermekekről szolgáltatott adatokat.9 Bács-Kiskun,10 Győr-Moson-Sopron11 és Heves12 megyében is a gyermekvédelmi szakellátórendszerből szökik meg a legtöbb gyermek. A családban élő gyermekek ez ügyben kevésbé érintettek, a kisebb településeken évente egyszer-kétszer fordul elő csavargás, csellengés.
Hajdú-Bihar megyében13 2010-ben a gyermekvédelmi szakellátásban élők kb. 10 százaléka volt érintett szökésekben, ezen belül 80 százalék körüli volt azon gyermekek száma, akik többször engedély nélkül hagyták el a számukra kijelölt gondozási helyet. Volt olyan gyermek, aki tizenkilencszer szökött el, és négy egyetlen napot sem töltött gondozási helyén. Az ő esetükben a családjukból való kiemelés egyértelműen nem érte el a célját, sőt, nyilvánvalóan a bujkálás miatt még inkább veszélyeztetve volt a fejlődésük. Az intézményi eltűnések közül 760 esetben a rendőrség kutatta fel a kiskorút és szinte14 minden esetben a rendőrség vitte vissza őket a gondozási helyükre, aminek az éves költségvonzata nagyságrendileg 4 millió Ft. A rendőrség jelezte, hogy a gyermek visszavitele jelentős erőt von el a közterületi feladatok ellátásától. A gondozási helyről engedély nélkül távol lévő gyermekek sérelmére elkövetett és ismertté vált bűncselekmények száma 2010-ben nem volt számottevő, a látens cselekmények becslése azonban nehéz.
A legnagyobb problémát Jász-Nagykun-Szolnok megyében is a gyermekvédelmi szakellátás intézményeiben – elsősorban a lakásotthonokban – nevelkedő és onnan engedély nélkül eltávozó gyermekek jelentik. A gyermekotthonok beszámolói szerint  a szakellátásban élő gyermekek átlag életkora nőtt, és ezzel egyidejűleg jelentősen növekedett a speciális ellátást igénylők száma. A szökött gyermekek jó része a 14 év feletti, speciális szükségletű gyermekekből kerül ki. A gyermekek többnyire a szülőhöz, nagyszülőhöz, rokonokhoz mennek, a szökésből csak nagyon ritkán térnek vissza önként, felkutatásukról és visszaszállításukról a gyermekotthonnak és a rendőrségnek kell gondoskodnia.
Komárom-Esztergom megyében 2010-ben a családjából 58, gyermekvédelmi intézményből 57 gyermek (297 alkalommal), nevelőszülőtől 2 gyermek szökött meg.15 Nevelőszülőtől egy, intézményből öt gyermek volt folyamatos szökésben. 
Nógrád megye gyermekjóléti szolgálataihoz gyermekeltűnéssel kapcsolatos jelzés nem érkezett és a gyermekek számára átmeneti gondozást nyújtó intézmények egyikében sem került sor otthonából önkényesen eltávozott gyermek ideiglenes befogadására. A gyermekvédelmi szakellátás 2008. évi adatai szerint 212 gyermekből 52 volt hosszabb-rövidebb ideig engedély nélkül távol. (A távolmaradások időtartamáról nem kaptunk pontos adatokat.)
A Pest Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatalának 2011. augusztusi adatai azt mutatták, hogy a megyei önkormányzati fenntartású gyermek- és lakásotthonokba elhelyezett 284 gyermek közül 37 (13%) volt szökésben.
A Somogy Megyei Rendőr-főkapitányság adatai szerint, míg a családból eltűnt gyermekek száma csökkent, a gyermekvédelmi intézményekből megszökő gyermekek száma nőtt. Átlagosban az összes eltűnt gyermek 4-6 százaléka 14 év alatti. 2010-ben a megyében gyermekeltűnés miatt 749 esetben indult eljárás (35 esetben gyermekkorú, 749 esetben fiatalkorú volt az érintett). Itt is problémát jelent, hogy a gyermekotthonokból a 14 év felettiek egy része évente többször megszökik, vagy folyamatosan szökésben van. 
Családból eltűnt gyermekeket minden esetben sikerült 1 hónapon belül megtalálni. Az esetek felében a gyermek önként hazatért, ha pedig nem, úgy barátnál vagy ismerősnél tartózkodott. Az önkéntes hazatérést kivéve szinte minden esetben a rendőrség kutatta fel a gyermeket. Bűnözéssel való összefüggésre kevés adat van, azok többsége a gyermek sérelmére elkövetett, a családon belüli erőszak fogalomkörébe tartozó bűncselekmény.
Gyermekotthonból szökött gyermekek többsége ugyancsak előkerül 1 hónapon belül, de itt már gyakoribb a 3 hónapon belüli, sőt a 90 napon túli körözés is. Sokan önként mennek vissza az intézménybe. A gyermekek nagy többsége a vér szerinti családjába, illetve barátjához, barátnőjéhez távozik engedély nélkül, 12 százalék esetében a szökés helye ismeretlen. A bűnözéssel való összefüggés vonatkozásában kevés az adat, azok is a gyermek által elkövetett, kisebb súlyú, jellemzően vagyon elleni bűncselekményekre vonatkoznak.
Szabolcs Szatmár-Bereg megyében a gyermekjóléti alapellátásnak nincsenek adatai a családjukból eltűnt gyermekről. A szociális és gyámhivatal tapasztalatai szerint nem jellemző, hogy a gyermek családból való eltűnése, vagy rendszeres csavargása miatt indulna gyermekvédelmi gondoskodással összefüggő eljárás. A gyermekvédelmi szakellátórendszerből 2010-ben 173 gyermek 831 esetben távozott engedély nélkül. A szökés elsősorban a gyermekotthonba helyezett gyermekeket érinti, nevelőszülőktől elenyésző számban tűnnek el gondozottak.16 Hat gyermek 2010-ben egyetlen napot sem töltött a kijelölt gondozási helyén. A 831 esetből 38 esetben a gyermek még az eltűnés napján visszakerült gondozási helyére, míg 123 esetben erre 1 napon belül került sor. A többi esetben ennél hosszabb ideig tartott az engedély nélküli eltávozás. Az engedély nélküli eltávozás során az ellátott gyermek bűncselekmény áldozatává vált 20 esetben, bűncselekményt követett el ugyancsak 20 esetben, míg szabálysértést 26 esetben. Az áldozatok száma összesen 6 volt. Négy gyermek azon túl, hogy maga is bűncselekmény áldozatává vált bűncselekményt is elkövetett.
A Tolna Megyei Gyermekvédelmi Igazgatóság adatai szerint a mért időszakban a gyermek- és lakásotthonokból 69 gyermek 258 alkalommal, a nevelőszülői hálózatból két gyermek egy-egy alkalommal távozott engedély nélkül. A távolmaradások időtartama 1 nap és 1 hónap közötti. Leggyakrabban a 20 napot meghaladó távollétek fordultak elő. Öt, illetve ötnél több alkalommal 23 gyermek szökött meg az intézményből. A leggyakrabban a 16 év feletti gyermekek szöknek meg. A gyermekek többnyire (a fejlődésüket veszélyeztető) családjukhoz szöknek haza. Ezen időszak alatt iskolába nem járnak, tanulmányi kötelezettségüket semmilyen formában nem teljesítik, bűncselekmény áldozatává, és/vagy elkötőjévé válhatnak. Az intézményből való távozás gyakorlatilag bármikor lehetséges. A szakemberek szerint a jelenleginél zártabb működési forma jobban szolgálná a gyermek érdekeit. Nem jellemző, hogy a rendőrség a gyermekjóléti szolgálatnak jelezné a gyermek családból való eltűnését. A megyében a gyermekjóléti szolgálatok 90%-a kötött együttműködési megállapodást a rendőrséggel, de az eltűnt gyermekek esetében teendő intézkedésekre ez nem terjed ki. Ha a gyermekjóléti szolgálat, a jelzőrendszer tagjain keresztül értesül az általa nem gondozott gyermek eltűnéséről, akkor felveszi a kapcsolatot az érintett családdal. Már gondozott gyermek eltűnésekor az alapellátás eszközeivel segítik a családot, és tárják fel a veszélyeztetettség okait (már az eltűnés előtt is). Ha indokolt javaslatot tesznek gyermekvédelmi intézkedés megtételére, elsősorban védelembe vételre.
A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság tapasztalatai szerint évente 5-6 alkalommal fordul elő, hogy a kiskorú 1 hónapon belül nem kerül elő és csupán 1-2 eset van, amikor 3 hónapon belül sem sikerül felkutatni. Az esetek döntő többségét azok a szökések teszik ki, amikor a gyermekek a családból vagy a – főként speciális – gyermekotthonból ismeretlen helyre távoznak, azonban legkésőbb 1 hónapon belül önként visszatérnek, vagy pedig sikerül őket felkutatni. A gyermekotthonokból elszökött fiatalokat leggyakrabban a családjuknál sikerül megtalálni.17
Veszprém megyében a rendőrség 2010-ben – ideértve a családból és a szakellátásból akár többször eltűnt gyermekeket is – 224 esetet regisztrált. A gyermekvédelmi szakellátás adatai szerint az intézményekből 70 gyermek 240 alkalommal távozott engedély nélkül (előfordult, hogy egy gyermek adott évben 5-10 alkalommal is eltűnt). A gyermekek kb. 1/3 részben a családból, 2/3 részben a gyermekvédelmi szakellátásból tűnnek el. A legtöbb gyermek a speciális gyermekotthonokból szökik meg. A 14 év feletti lányok jellemzően a barátjukhoz mennek. A rendőrség adatai szerint az eltűntek többsége egy hónapon belül előkerül. Az utóbbi két évben nem fordult elő, hogy az eltűnés miatt körözött gyermek bűncselekmény áldozata lett volna. Az eltűnt gyermekek csekély számban követtek el bűncselekményt. Családon belüli erőszak miatti eltűnést nem regisztráltak. 
Zala megyében az elmúlt években a gyermekeltűnéssel kapcsolatban indult eljárások18 illetve az ebben érintett gyermekek száma csökkent. 2010-ben eltűnt gyermek sérelmére bűncselekményt nem követtek el és bűncselekmény elkövetője sem volt szökésben lévő gyermek.
IV. A Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány által működtetett ingyenesen hívható segélyvonalra 2010-ben 104 hívás érkezett gyermek eltűnése miatt. A hívó ebből 23 esetben kért, illetve fogadott el olyan intervenciót, amely során az alapítvány a segítő szakemberekkel felvette a kapcsolatot és a folyamatot moderálva, majd utánkövetve közreműködött. További 81 esetben a segítő beszélgetésre, érzelmi támogatásra, informálásra és a megfelelő továbbirányításra volt szükség és/vagy igény.
2011 első fél évében eltűnés ügyében 45 megkeresés érkezett a segélyvonalra, az esetek kétharmadában az érintett gyerek telefonált, egyharmadában pedig felnőtt hozzátartozója. 17 esetben kért a hívó konkrét segítséget, ebből három kérés nemzetközi eltűnés miatt érkezett. A 14 belföldi esetből 13 volt gyermek, egy esetben pedig gondozás alatt álló pszichés beteg fiatal eltűnése miatt kért a család segítséget. A gyerekek közül heten gondozásból szöktek, négyen családjukból, két gyermek pedig családon belüli elrablás áldozata volt. Két esetben eltűnt gyerek akut életveszélyben volt, egyikük egy gondozásból váratlanul eltűnt, pszichés gondokkal küzdő lány volt, akit feltehetően prostitúciós célú kihasználás céljából csábítottak el. A lányt a rendőrség megtalálta. A másik esetben már csak a családjából szökő lány holtteste került elő.
V. A Csellengők műsorvezetőjének tapasztalatai szerint az eltűnt gyermekek keresésének nincs egységes gyakorlata. Véleménye szerint a megelőzést segíthetné az iskolákban a családi életre nevelés, ugyanis az eltűnések hátterében alapvetően családon belüli erőszak, szülői felelőtlenség, alkohol-, drogproblémák állnak. A gyermekvédelmi intézmények zárt közösségéből menekülnek a gyermekek. A műsorban az elmúlt években több olyan gyermeket kerestek, akiket prostitúcióra használtak fel. A gyermekeltűnés mögöttes okait a rendőrség nem tudja, de nem is kíváncsi rá. Sokszor a család a gyermek keresésében a rendőrség „előtt jár”. A gyermekvédelmi intézmények pedig nem mindig jelentik be 24 órán belül a gondozott eltűnését. Előfordul az is, hogy a „rendőrség” kivár és csak a gyermek eltűnését követő 72 óra múlva adja ki a körözést, ami tragédiához is vezethet.

3. A gyermekeltűnés megelőzése, ismétlődésének megakadályozása érdekében tett intézkedések
I. A nemzeti erőforrás miniszter szerint a szökés veszélyeire, következményeire vonatkozó felvilágosítás a nevelési oktatási és a gyermekvédelmi intézményeknek egyaránt feladata. A felelősséggel gondolkodó szülőtől ugyancsak elvárható, hogy ezekre a veszélyekre figyelmeztesse gyermekét. A felvilágosító tevékenység eredményességének kulcsa – a családban és az intézményekben egyaránt – a gyermek és a felnőtt közötti bizalmi kapcsolat.
II. A Bács-Kiskun megyei gyermekjóléti szolgálatok megítélése szerint az oktatási intézmények nem fordítanak kellő hangsúlyt a gyermekek felvilágosítására az eltűnés veszélyeivel kapcsolatban. Nincs arra gyakorlat, hogy az iskolák – akár a tanrend részeként, akár azon kívül – tájékoztatnák a gyermekeket a rájuk leselkedő veszélyekről, emberkereskedelemről és más bűncselekményekről, a pénz, az otthon hiányában fellépő kiszolgáltatottságról, arról, hogy hová, kihez fordulhatnak, ha meggondolatlanul elhagyják otthonukat, hogy hozzátartozóik milyen félelmen, aggódáson mennek keresztül mindaddig, amíg meg nem találják őket. Arra sincs példa, hogy az eltűnt gyermekek szülei, vagy éppen a gyermek beszámolója alapján kapjanak képet a kortársak a szökés árnyékos oldaláról.
A Békés megyei rendőrkapitányságok munkatársai az általános és középiskolákban – a DADA19 és az ELLEN SZER program20 keretében rendszeresen, a gyermekotthonokban pedig meghívásra végeznek megelőző, felvilágosító munkát, a drogprevenció, bűnmegelőzés területén. Ezen programok keretében hívják fel a gyermekek figyelmét a csavargás, szökés veszélyeire is. A gyermekjóléti alap- és szakellátás munkatársai segítő beszélgetésekkel, a gyermek pszichológushoz való irányításával próbálják az újabb szökéseket megelőzni. A megelőzésben hangsúlyos szerepet kap a változatos szabadidős tevékenységek szervezése. A megye 62 településén működik polgárőrség, tevékenységüket az „Egy iskola, egy polgárőr” mozgalom keretében, az önkormányzatokkal és a rendőrséggel együtt végzik. Szervezeteik megelőzési céllal – többek között – a csavargás veszélyeiről tájékoztatják az iskolásokat. A szakemberek álláspontja szerint a csavargással összefüggő problémák a szociális munka eszközeivel, illetve hatósági intézkedésekkel kezelhetők.
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében a rendőrség a közoktatási intézményekben rendszeresen tart bűnmegelőzéssel kapcsolatos eljárásokat, amelyeken a gyermekek figyelmét a társadalmi veszélyforrásokra is felhívják.
A Fejér megyei tapasztalatok szerint a gyermekek nincsenek tisztában az eltűnések, szökések következményeivel. A meglévő felvilágosító, tájékoztató, prevenciós programok nem térnek ki ezekre a veszélyekre. A veszélyek következményekkel kapcsolatos ismereteket az osztályfőnöki órákon – a rendőrség, egészségügyi és gyermekvédelmi szakemberek részvételével – lehetne megoldani.
A Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal adatgyűjtése szerint a gyermekvédelmi gondoskodásban részesülő gyermekeket a szökés veszélyeiről a gondozást nyújtó intézmény tájékoztatja. A családban nevelkedő gyermekek ilyen irányú célzott felvilágosítása azonban ritka. A gyermekvédelmi szakellátás intézményei a szökést követően az ellátottak részére segítő pszichológusi beszélgetést szerveznek és az érintett gyermekek rendszeres terápiás foglalkozáson vesznek részt. Minden velük foglalkozó szakember – a saját aspektusából jelentőséget tulajdonítva a veszélyforrásnak – kezdeményez figyelmeztető, megelőző beszélgetéseket a gyermekekkel. Az alapellátásban dolgozó szakemberek általános megállapítása, hogy a szülők nem mindig a megfelelő formát és hangnemet találják meg a gyermek felvilágosítása során, ezért a megelőzés ebben a mikrokörnyezetben nem igazán hatékony. Ha azonban a családgondozó az eltűnésről való jelzést követően kapcsolatba kerül a gyermekkel és családjával, úgy – az esetleges ismételt eltűnést megelőzendő vagy elkerülendő – megfelelő felvilágosítást, odafigyelést a szakembertől a gyermek megkapja. A tanköteles korosztály számára az óvoda és iskola adhatna megfelelő tartalmú tájékoztatást, annak érdekében, hogy a rájuk leselkedő veszélyek mértéke tudatosodjék bennük.
A Hajdú-Bihar megyei gyermekjóléti szolgálatok tapasztalatai szerint a gyermekek a csellengést követő hazatértük után nem igazán tanúsítanak megbánást, nem is tudatosul bennük az, hogy mekkora veszélynek voltak kitéve a támogató család hiánya nélkül. A szülők és a szakemberek próbálják a gyermekekben ezt tudatosítani, de a beszélgetés nem mindig eredményes. A szolgálatok minden esetben igyekeznek az elcsavargás mögöttes okait kivizsgálni. Ez általában sikerül is. A gyermekek elmondják, hogy miért mentek el, mivel töltötték a családtól távol töltött napokat. A családok gyermekük felvilágosítására nem fordítanak kellő figyelmet, gyakran próbálják a felelősséget az oktatási-nevelési intézményekre hárítani. Szükség lenne arra, hogy az osztályfőnöki órákon kapjanak a gyermekek felvilágosítást a csellengés, a családtól való elszakadás veszélyeiről. A gyermekek ugyanakkor jól informáltak. Nem mérik fel azonban a valós veszélyeket, életkorukból adódóan befolyásolhatóak és negatív irányba terelhetőek. A tapasztalatok szerint a csellengők családi háttere rendezetlen, kötődéseik bizonytalanok, érzelmileg elhanyagoltak. Hajdú-Bihar megyére jellemző, hogy a rossz szociális körülmények között élő gyermekek „kelnek útra”, emellett a jobb módú család is szembesülhet a gyermek eltűnésével és ugyanúgy tehetetlenül, kétségbe esve igyekszik az okokat keresni.
Heves megyében a családból (az ismételt szökések számáról nincs adat) való ismételt szökés megelőzése érdekében a gyermekjóléti szolgálatok feltárják a szökés okait. A családgondozás keretében nevelési tanácsot adnak, információkat nyújtanak segítő beszélgetéseket folytatnak, szükség esetén más szakemberhez irányítják a gyermeket, családot. A családi kapcsolatok, konfliktusok rendezése érdekében a nagyobb gyermekjóléti szolgálatoknál lehetőség van mediációs-, családi konzultációs-, terápiás segítségnyújtásra és pszichológiai tanácsadásra. A gyermekvédelmi szakellátás intézményeibe visszavitt gyermekekkel a szakdolgozók minden esetben elbeszélgetnek és igyekeznek feltárni a szökés indokait (család hiánya, kapcsolattartás kérdései a szökés veszélyeire való figyelemfelhívás). Évente egyszer a rendőrség munkatársainak segítségével beszélgetnek a gyermekekkel a szökések veszélyeiről. A szakszolgálat/gyermekotthon a szökés észlelésekor azonnal felveszi telefonon a kapcsolatot a szülővel, gyermekjóléti szolgálattal, esetleg baráttal. A szökés alatt és a megkerülés után a családgondozó keresi a hozzátartozót, és közösen próbálnak megoldást találni. Az ideiglenes hatályú elhelyezettek felvételükkor tájékoztatást kapnak a szökés veszélyeiről, és elmagyarázzák nekik azt is, hogyan tarthatnak kapcsolatot a családtagjaikkal. 
Komárom-Esztergom megyében a családból való eltűnések kezelésére, az ismétlődések megelőzésére a szolgálatok a szociális munka eszköztárát alkalmazták (családgondozás során egyéni esetkezelés, segítő beszélgetés, tanácsadás, konfliktuskezelés, mediáció). Szükség esetén egyéb szakemberekhez – pszichológus, pszichiáter, addiktológus – közvetítették klienseiket. Eredménytelenség esetén gyámhatósági intézkedést kezdeményeznek, és annak függvényében folytatják tovább a családgondozást. A szakellátásban élő gyermekek szökésének megelőzése, valamint a szökésekkel járó veszélyhelyzetekre való felkészítés érdekében egyéni és csoportos kríziskezelést, egyéni és csoportos esetmegbeszéléseket folytatnak. Kezdeményezik a társszervekkel (iskola, alapellátás, gyámhivatal) való együttműködést. Az intézmény az engedély nélkül eltávozott gyermek felkutatása, a gondozási helyre való visszajuttatása érdekében a gyermek vélt tartózkodási helyéről információkat gyűjt, lehetőség szerint megkísérli felkutatását, a gondozási helyre való visszavitelét. Ha ez sikertelen, a rendőrségnél kezdeményezik a körözés elrendelését.
Nógrád megyében, ha a szakellátott gyermek engedély nélkül távozik a gondozási helyéről, vagy oda az előírt időpontban nem tér vissza, az intézmények a rendőrségi bejelentés megtétele előtt megkísérlik felkutatni a tartózkodási helyét. Az intézmények többsége a szülőt/hozzátartozót is értesíti arról, hogy a gyermek ismeretlen helyre távozott, illetve visszatért/visszaszállították. Egy 2009-ben folytatott szociális és gyámhivatali vizsgálat szerint – a vizsgált tíz közül – hét intézményben a visszakerült gyermekkel a gyám folytatott egyéni beszélgetést, melynek során felhívta a figyelmet a szökés során kialakulható veszélyhelyzetekre. A beszélgetések nincsenek dokumentálva, erről általában nem készült jegyzőkönyv. Három intézmény készített csupán jegyzőkönyvet a gyermekkel lefolytatott egyéni beszélgetésről. A jegyzőkönyv tartalmazza a szökés körülményeit, okát, a szökés alatti történéseket, és azt, hogy a kiskorú az eltávozás alatt követett-e el bűncselekményt, vagy vált-e bűncselekmény áldozatává. Ha a gondozott engedély nélküli eltávozására egyszeri eset volt, akkor a gyámmal történő beszélgetés, valamint a kollektíva segítő hozzáállása megoldja a problémát. Többszöri szökés esetén – az engedély nélküli eltávozás megszüntetésével kapcsolatos feladat, cél, felelős megjelölésével – új nevelési-gondozási terv készül. Ha a gyermek folyamatos szökése miatt tankötelezettségének nem tesz eleget, a gyám a gondozási hely megváltoztatására és a kiskorú zártabb rendszerben való elhelyezésére tesz javaslatot. A tapasztalatok szerint a gyermekek nincsenek tisztában a csellengés, szökés veszélyeivel. A gyermekvédelmi központ és a megyei rendőr-főkapitányság 2009-ben bűnmegelőzési stratégiai tervet dolgozott ki. A rendőrség szakemberei előadássorozat keretében hívták fel a gondozottak figyelmét a szökés veszélyeire, a dolgozók részére pedig tájékoztatást nyújtottak a körözési tevékenységről. A nevelőszülők továbbképzésén feldolgozták az engedély nélküli eltávozást (szökést) követően megtett intézkedésekkel kapcsolatos teendőket.
Somogy megyében is úgy vélik, hogy a gyermekek sokszor nem is tudják, hogy ha bajba jutnak mik a lehetőségeik, hova fordulhatnak, honnan, kitől kérhetnek és kaphatnak segítséget.
Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében, ha a gyermek egyetlen napot sem tartózkodott az intézményben, az ellátást nyújtó több esetben kezdeményezte a nevelésbe vétel felülvizsgálatát. Azon gyermekek esetében, akiknek folyamatos az engedély nélkül való távolmaradásuk gondozási helyüktől, a rendőrség javasolta a gyermekvédelmi szakellátás szükségességének felülvizsgálatát. A Kormányhivatal álláspontja szerint önmagában nem indokolja a nevelésbe vétel megszüntetését az, hogy az átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek rendszeresen szökik a gondozási helyéről, hiszen azok a körülmények (szülői elhanyagolás, bántalmazás, súlyos veszélyeztetettség a családban, stb.), amelyekre a nevelésbe vételről döntő határozatát alapozta a gyámhatóság a gyermek, önkényes eltávozásaival nem változnak meg. Az ilyen esetekben azt vizsgálják, hogy a gondozási hely (gyermekotthon, nevelőszülő) megfelelő elhelyezési forma-e a gyermek számára, illetve a szökést a gondozási helyen történt esemény, körülmény váltotta-e ki.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei gyermekvédelmi intézményekben a gyermekeket tájékoztatják az engedély nélküli eltávozás jogkövetkezményeiről és annak veszélyeiről. Elvétve tettek említést olyan programokról, mely során a családban élő gyermekek számára szervezett keretek között, esetleg érintett személyek bevonásával sor került volna a probléma kezelésére. A megyében átmeneti gondozást nyújtó intézményekben 2010-2011-ben otthonából önkényesen eltávozó gyermeket nem gondoztak. Valószínűsíthető, hogy a lakóhelyükről önkényesen eltávozott és felügyelet nélkül maradt gyermekek nem rendelkeznek megfelelő információval ezen lehetőségről.
Tolna megyében a gyermekjóléti szolgálatok prevenciós programokat, játszóházakat, klubfoglalkozásokat szerveznek a gyermekek számára a szabadidő hasznos eltöltése érdekében. A szekszárdi gyermekjóléti központ ezen felül utcai szociális munka keretében éri el a csellengő gyermekeket. Ha a jelző rendszer tagjain keresztül értesülnek az általuk nem gondozott gyermek eltűnéséről, akkor megkeresik az érintett családot. Már gondozott gyermek eltűnésekor az alapellátás eszközeivel nyújtanak segítséget, ha indokolt gyermekvédelmi intézkedést, elsősorban védelembe vételt javasolnak. 
Ugyanakkor a gyermekek szökés veszélyeire való felvilágosítása tárgyában csak néhány iskolában tartanak preventív jellegű előadásokat.
Vas megyében a gyámhivatalok a családból való szökések, csavargások megelőzése, kezelése, megszűntetése érdekében megkeresik a területileg illetékes gyermekjóléti szolgálatot, hogy készítsen környezettanulmányt a családnál, és adjon javaslatot a gyermek további gondozására, ellátására vonatkozóan. A hatóság e javaslatok alapján dönt a gyermek további sorsáról. A szakmai vélemények szerint a gyermekotthoni szökések megelőzését és a felkutatást az szolgálja leginkább, ha minél jobb, szorosabb az együttműködés, gyorsabb az információáramlás a gyermekjóléti alapellátás és a gyermekvédelmi szakellátás között. A szakellátásból való szökések megelőzése érdekében a gyermekotthonok egyéni, és csoportos beszélgetések keretében felhívják a gyermekek figyelmét a veszélyekre, igyekeznek megtalálni a gyermek személyiségének megfelelő bánásmódot, valamint problémáit is megismerni. A megyében a szökésekkel kapcsolatos rendőrségi eljárásokról és veszélyekről a rendőrség szakemberei gyermekotthonokban tartottak bűnmegelőzési előadásokat.
A Veszprém megyei gyermekotthonokban fokozott figyelmet fordítanak a bűnmegelőzésre, ezen belül az engedély nélküli eltávozások megelőzésére, illetve ezek kezelésére. Megelőzési munkájukba mára beépítették az ezzel kapcsolatos prevenciós tevékenységet (rendőrségi bűnmegelőzési előadások, polgárőrséggel kapcsolattartás, védőnői felvilágosító előadások, szabadidős rendezvények széles, gazdag kínálata, stb.). Néhány gyermeknél azonban az erőfeszítések ellenére sem értek el eredményt, gyakori, szinte folyamatos engedély nélküli eltávozásaikkal lehetetlenné teszik a gondozási, nevelési tevékenység megvalósítását. Úgy vélik, esetükben a lakásotthonok nyitott rendszere nem alkalmas a szökések megakadályozására.

4. A gyermek eltűnés okai, az okok felderítésére tett intézkedések
I. A nemzeti erőforrás miniszter biztatónak tartja, hogy a szakemberek tanulmányok, publikációk formájában foglakoznak az eltűnt gyermekek kérdéskörével, tapasztalataikat, eredményeiket megosztva törekednek a rendszer hiányosságainak felszámolására, a jelenség hatékonyabb kezelésére. A szökések megakadályozásában és ismétlődésének megelőzésében a család szerepe jelentős. A gyermekvédelmi szakellátásban nevelkedő gyermekek szökése megelőzésének kulcsa pedig a szakemberek és a szülők pozitív, egymást segítő, támogató kapcsolata. A gyermekeltűnésekkel, szökésekkel kapcsolatban, jogszabályban rögzített, számon kérhető együttműködési kötelezettség a család, az állam és a civil szervezetek között nincs. Az állam kötelező szerepvállalását e téren a Gyvt. csak a családjából, illetve a gondozási helyéről önkényesen eltávozott szakellátott gyermek esetében írja elő.21 A családból (otthonról) szökő, onnan eltűnő gyermekek esetében a családdal való együttműködés nagyon esetleges és sok sajátosságot hordoz. Az információk átadása, a kapcsolattartás folyamata a rendőrség részéről egyfelől a nyomozati folyamathoz kötődik, így meglehetősen egyoldalú (a rendőr kérdez, vizsgál), másfelől erősen az adott rendőr habitusán, szociális kompetenciáin múlik.
II. A fővárosi szociális és gyámhivatal tapasztalatai szerint a családból elsősorban a családtagok közötti konfliktusok, valamint bizonyítványosztás idején „tűnnek el” a gyermekek. A kerületi kapitányságok 14 év alatti gyermekek eltűnésekor soron kívül, azonnal megindítják a keresést.
A gyermekvédelmi szakellátásból megszökött gyermekek felkutatása érdekében a gyámok szoros és jó kapcsolatot tartanak a kerületi rendőrkapitányságokkal. A gyámok elsősorban e-mailben tesznek bejelentést, 2011 tavasza óta használják a szakmaközi együttműködés eredményeként született „Eltűnt kiskorú személy bejelentési nyomtatványt” is. Az adatlapot minden kerületi rendőrkapitányság elfogadta. A dokumentum illeszkedik a rendőrség saját nyilvántartásához és a gyermekotthonok is egységesen ezen az adatlapon jelentik be gondozottjaik eltűnését.
A Bács-Kiskun megyei szakemberek véleménye szerint, a gyermek többszöri szökését családi gondok (pl. szüleik durvasága) is kiválthatják, de visszavezethető lehet a gyermek súlyos magatartási problémáira is. Az egy-két napon belül megkerülő gyermek esetében kalandvágy, sértődés, félelem a rossz bizonyítvány miatti felelősségre vonás lehet a szökés oka. A gyermekotthonból való csoportos szökések hátterében gyakran a nagyobb, erősebb társak befolyása áll, míg az egyedül, engedély nélküli eltávozásokra a haza kerülés vagy a korábbi életvitel folytatása miatt kerül sor. Nem ritka, hogy a gyermekek a „jobb élet reményében” a gondozási helyre való érkezést követő 10-20 percen belül távoznak. A megyei gyermekjóléti szolgálatok kísérletet tesznek egy-egy szökés indokainak feltárására. Tevékenységük azonban kevés eredménnyel jár, ugyanis nincsenek olyan háttérszolgáltatások – családterápia, nevelési tanácsadás, életvezetési tanácsadás, konfliktuskezelés – ahová a probléma feltárását követő rövid időn belül továbbküldhetnék a gyermeket és/vagy a családot. Egy-egy családterápiára, nevelési tanácsadói gondozásra hónapokat kell várni, de az is előfordulhat, hogy – kapacitás hiányában – a gyermek/család soha nem részesülhet ilyen jellegű gondozásban, a térítéses szolgáltatásokat pedig nem tudják igénybe venni. A gyermekvédelmi intézményekből szökött gyermekek utókezelésében nagy gondot jelent, hogy nincs pszichológus, vagy nem elegendő óraszámban foglalkoztatják őket. A tapasztalatok szerint a gyermekvédelmi intézmények által meghirdetett pszichológusi állásokra nincs jelentkező, vagy a hanyatló, elszegényedő településeken nem szívesen telepednek le a képzett szakemberek.
A súlyos magatartási problémák kezelése jelentős gondot okoz a gyermek környezete számára. Gyakori, hogy a szülők csak néhány nap elteltével, vagy egyáltalán nem intézkednek felkutatásuk iránt, még akkor sem, ha nem először tűnik el a gyermek. Ez utóbbi esetben gyakran a gyermekjóléti szolgálat vagy a fiatalkorú pártfogó felügyelője az, aki észleli a gyermek eltűnését. Ilyenkor azonban a gyermek már napok óta nem ment haza. Az iskola is csak azt követően jelez, hogy a gyermek legalább tíz órát mulasztott igazolatlanul, ami ugyancsak több napos késedelem a keresésben. A magántanulói státuszban lévő gyermekekkel pedig csak a vizsgák idején találkoznak a pedagógusok, így az eltűnésükről ők nem is tudnak.
A rendszeresen csellengő, csavargó gyermekek szülei többnyire csak addig együttműködők, amíg – a szülők kérésére – a gyermekük gyermekvédelmi szakellátásba kerül, ha azonban a gyermek hazaszökik, bújtatják.
A megye településeinek többségében nem fordult elő még olyan eset, hogy az a szülő, akinél a bíróság a gyermeket elhelyezte a kapcsolattartás megakadályozása céljából a gyermekkel ismeretlen helyre menjen. Az sem gyakori, hogy a kapcsolattartásra jogosult szülő – az elhelyezés megváltoztatása céljából – ne vigye vissza a gyermeket a gondozó szülőhöz. Tapasztalat és eszköz hiányában az ilyen esetek kezelése problémát okozhat a családgondozóknak és a gyámhatóságoknak is. 
A gyermekeltűnések, szökések kezelése a megye településein eltérő képet mutat, attól függően, hogy a gyermekjóléti szolgálatok, a gyámhatóságok e téren rendelkeznek-e tapasztalatokkal. A családok, az állami és a civil szervezetek között nincs vagy kivételes az együttműködés, civil kezdeményezés gyakorlatilag nincs. Helyi szinten nincs olyan szervezet, ami összefogná, szervezné és irányítaná a gyermekszökéssel kapcsolatos probléma megoldását. Jellemző, hogy az egyes szervezetek csak a jogszabályban meghatározott hatáskörükben intézkednek, vagy jogi szabályozás hiányában nem is érzik magukénak a problémát. A rendőrség az eltűnt gyermek feltalálása után lezártnak tekinti a feladatot, a szökés okainak felderítésében az utókezelésben, a további szökések megelőzésében általában már nem vesz részt. Az iskolák, kevés kivétellel – vélhetőleg eszköz és jogosítvány hiányában – nem érzik kompetensnek magukat.
A Békés megyei tapasztalatok szerint a családból való elcsavargások hátterében jellemzően a következő okok állnak: kalandvágy, családi, iskolai probléma, baráti kapcsolatokban fellépő konfliktus, deviáns csoporthoz való tartozás, mindennapi megélhetési gondok, munkanélküliség. A gyermekotthonok lakói családjuk után vágynak, a serdülő lányok gyakran fiúkapcsolatukhoz mennek.
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében is évek óta alapvető probléma a szakellátásban élő gyermekek intézményben tartása. A gondozottak leggyakrabban az intézmény udvaráról, vagy az oktatási intézményből szöknek meg, illetve tipikus az is, hogy kimenőről, szabadságról nem mennek vissza gondozási helyükre. A felkutatásukban gondot okoz, hogy az intézmények nem rendelkeznek naprakészen a gyermekek és a szülők lakóhelyéről, a baráti, rokoni kapcsolataikról.
A családból eltűnt gyermekek zömében halmozottan hátrányos helyzetűek, illetve olyan családból kerülnek ki, ahol nem fordítanak kellő figyelmet a gyermek nevelésére, szocializálására. Ezekben az esetekben a gyermek felkutatását jelentősen megnehezíti, hogy a családjuk sokszor csak a hivatalos szervek esetleges szankcióitól tartva tesz bejelentést, zömében a rendőrséggel sem működnek együtt, sőt valamilyen szinten el is fogadják a gyermek egyfajta csavargó életmódját. 
A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányág 2009-ben együttműködési megállapodást kötött a gyermekvédelmi szakellátást nyújtó intézményekből engedély nélkül eltávozott kiskorúak körözésével, visszakísérésével kapcsolatos megoldások érdekében. 
A Fejér megyei szakemberek tapasztalatai alapján a szökések hátterében gyakran a kötöttségektől való szabadulás, a szabadság iránti vágy, a rendezetlen és gyakran változó családi viszonyok, megoldatlan, feldolgozatlan családi konfliktusok (pl. a rossz iskolai eredmények miatti felelősségre vonástól való félelem, vagy tiltott partnerkapcsolat miatti lázadás), egyéb problémák (válás, elhanyagolás, az egymásra figyelés hiánya, családtag elvesztése) állhatnak. Nem ritka az alkohol- és/vagy drogfogyasztás következményei miatti eltűnés, a társak, barátok befolyásoló hatása sem.
A gyermekotthonokból való szökés okai között az előzőeken túlmenően a család utáni vágyakozás, a „valahová tartozás” élménye, az alkalmazkodási képesség hiánya szerepel.
A Győr-Moson-Sopron megyében működő városi gyámhivatalok tapasztalatai szerint a gyermekvédelmi szakellátásban részesülő gyermekek szökései – az átmeneti nevelés első évében – jellemzően a szülő iránti vágyódás miatt fordulnak elő (hazaszökés) és nem ritka az sem, hogy a szülő a gyermeket további szökésre ösztönzi és a gyámja ellen hangolja. Később a serdülő korban létesített párkapcsolatok motiválják a fiatalokat az intézményből való távozásra.
A Kormányhivatal megítélése szerint az eltűnt vagy elszökött gyermeket érintő konkrét veszélyhelyzet feltárása, az előzmények értékelése érdekében a gyermeket felkutató rendőrség tesz a legkevesebbet, mivel a gyermek eredményes felkutatásával egyidejűleg az eljárást megszünteti. A családból való eltűnésekről a gyámhivatalok általában nem szereznek tudomást, a gyermekvédelmi gondoskodásban nevelkedők esetében pedig csupán utólag, egyfajta tájékoztatásként. A gyermekek eltűnéséről, majd eredményes felkutatásáról a rendőrség utólag értesíti a gyermekjóléti szolgálatot, azonban e tekintetben a megyében nincs egységes gyakorlat.
A megyében kifejezetten a gyermekeltűnések visszaszorítására, e probléma kezelésére fókuszáló civilszervezet nem működik. A családok együttműködése többnyire a gyermekjóléti alapellátás önkéntes vagy hatóság által elrendelt igénybevételével történik. Az elszökött gyermekek felkutatásában a gyermekotthonok, a rendőrség és a gyermekjóléti szolgálat együttműködik. Hetente – bizonyos napokon – felkutatási akciót folytatnak szórakozó helyeken, bevásárló központokban.
Hajdú-Bihar megyében a családból való eltűnés okaként a kamaszkorúak szerelmi kapcsolatát, kortárscsoport nyomását, illetve családon belüli konfliktusokat, szülő és gyermek kapcsolatának problémáját jelölték meg. A gyermekvédelmi szakellátásból való szökésekben jellemzően a 14 év feletti korosztály érintett. A serdülőkori, kamaszkori problémák, a kalandvágy, a krízishelyzetek – a családban élő gyermekekhez hasonlóan – okai lehetnek a szökéseknek. Az addigi „szabad” életükhöz képest az intézményi elhelyezés a gyermekek számára nem jelent elfogadható alternatívát. Ezért kivonják magukat a szakellátás szolgáltatásai alól és visszatérnek a családi környezetbe. A szakemberek véleménye szerint a korábbi sérült családszerkezet miatt ezek a gyermekek különösen veszélyeztetettek a gyermekeltűnés kapcsán. Vannak olyan gyermekjóléti szolgálatok, amelyek nem találják megfelelőnek az együttműködést a rendőrkapitányság és a gyermekvédelmi intézményrendszer között. Megítélésük szerint a rendőrség munkatársai elbagatellizálják az eltűnő, csavargó, szökő gyermekekkel kapcsolatos problémákat. Tapasztalataik szerint az ilyen rendőrkapitányság nem tesz meg mindent a gyermek eltűnése okozta veszélyhelyzet elhárítása érdekében. Például csavargó, szökő gyermek esetében első alkalommal elrendelik a körözést, de ha az eset megismétlődik, nem foglalkoznak az üggyel, vagy lebeszélik a szülőt a körözés kiadásáról. A jelzőrendszer más tagja észleli és jelzi a problémákat a gyermekjóléti szolgálatnak, de az eszköztárukat e problémák kezeléséhez, megoldásához elégtelennek tartják. A rendszer jellemzői miatt nagyobb eséllyel jutnak szakszerű segítséghez a családjukból kiemelt gyermekek. A szakszolgálat sajnálatosnak tartja a kapacitásproblémákat, a tapasztalt terapeutákban megfigyelhető hiányt és az itt is jelentkező anyagi nehézségeket, javasolják ebben a problémacsoportban az egyéni pszichoterápiák elérhetővé tételét az ország minden részében.
A Heves megyei gyermekjóléti szolgálatok nyilatkozatából azt a következtetést lehet levonni, hogy a családban élő gyermekek eltűnésének hátterében legtöbbször a szülővel való konfliktus áll.
A szakellátási intézményekből való szökések indoka az esetek jelentős részében maga a nevelésbe vétel, illetve az, hogy az érintett gyermekek büntetésként élik meg az állami gondoskodást. Ezek a gyermekek nagyobb részben haza mennek szüleikhez, néhányan a barátaikhoz szöknek, vagy csavarognak. Az utóbbi esetben bűnözés is előfordult (prostitúció, lopás, embercsempészet). A gyermekjóléti szolgálatok a családgondozás keretében kiemelten kezelik a szülői szerepek erősítését, a felelősségérzet növelését. A legtöbb érintett családban az iskolába járás, a tudás nem képvisel különösebb értéket, a szülők maguk is iskolázatlanok. Sok esetben a szülőkben ellenállást vált ki a családterápián való részvétel, úgy gondolják, hogy ők nem „hibáztak”, tehát nincs szükségük segítségre, tanácsra. 
A családból való szökés indokai lehetnek – a Jász-Nagykun-Szolnok megyei szakemberek szerint – a szétesett, rendezetlen családi kapcsolatok, a feldolgozatlan családi traumák, érzelmi, fizikai elhanyagolás, a kortárs negatív ráhatás, szabadság utáni vágy, partnerkapcsolat, menekülés a felelősségre vonás elől. 
A megyei gyermekjóléti szolgálatok beszámoltak arról, hogy a kisebb településeken a gyermekvédelmi jelzőrendszer együttműködése eredményesebbnek mondható. Ennek oka lehet a jelzőrendszeri tagok közötti közvetlenebb, szorosabb személyes kapcsolat, valamint a lakóközösség aktívabb bekapcsolódása az észlelő- és jelzőrendszer tevékenységébe.
Komárom-Esztergom megyében az otthonról való szökés okaként a feszült családi légkört, a megromlott gyermek-szülő kapcsolatot, a gyermek elmagányosodását saját családjában, a követendő minta hiányát, a szülő kifogásolható életvitelét, a gyermek által el nem fogadott új párkapcsolatát, a serdülőkorú fiatal iskolai és iskolán kívüli devianciáit, a rossz iskolai előmenetelét nevesítették. A gyermek szökését általában a szülők jelzik, ilyenkor a szolgálatok a rendőrség megkereséséhez nyújtanak segítséget a családnak. Van, amikor a szökésről a rendőrség értesíti a gyermekjóléti szolgálatot.
A gyermekvédelmi szakellátásból való szökés okai az előfordulások gyakoriságának sorrendjében: családi, vérszerinti környezetbe való visszatérés, korábbi kapcsolatok folytatása, visszatérés a párkapcsolatba, kortárs csoporthoz, menekülés a kötöttségektől, szabályoktól, alkalmazkodási képtelenség, harag, ellenállás, a beutalás elutasítása, korábbi tevékenység folytatása (prostitúció, drog, bűnelkövetés).
A megyei gyermekjóléti szolgálatok kapcsolata a védőnőkkel, óvodákkal, iskolákkal és a rendőrséggel rendszeres, azonban a civil szervezetekkel általában csak az adományok juttatásához kötődik. Az iskola általában már csak akkor jelzi a gyermekkel kapcsolatos problémákat, amikor a gyermek magatartása már kezelhetetlenné válik. A veszélyeztetettség (csellengés, szökés) megelőzése, kezelése tekintetében problémát jelent, hogy nem épült ki az iskolapszichológusi hálózat, a kórházi gyermekpszichiátriai ellátás is esetleges.
A szolgálatok lehetőségeik szerint prevenciós programok megtartására a rendőrséget kérik fel. Vannak települések, ahol együttműködési megállapodáson alapul a rendőrség és a szolgálatok kapcsolata. Kialakult az a gyakorlat, mely szerint a rendőrség egységes tartalommal készült adatlapon értesíti a szolgálatot, amennyiben gyermeket érintő, veszélyeztető körülményt észlel (késedelmes jelzés azonban ezekben az esetekben is előfordul). A kedvezőbb anyagi és szakmai „adottságú” gyermekjóléti szolgálatok családi napokat, programokat, kirándulásokat, túrákat, preventív jelleggel klubokat és csoportfoglalkozásokat szerveznek. A megyeszékhelyen működik az Utcai Szociális Segítők Egyesülete, amely az utcai lakótelepi munka során felkutatja a csellengő gyermekeket is, számukra programokat szervez, szükség esetén a gyermekjóléti szolgálatnál jelzéssel él.
A Pest Megyei Kormányhivatal véleménye szerint a rendőrség a családokkal, a családi és gondozásban lévő gyermekek problémáival nem tud érdemben foglalkozni és nem feladata a segítségnyújtás. A családi konfliktusokkal és gyermekveszélyeztetettséggel foglalkozó intézményekkel viszont nincs intézményesített, szakmai standardok szerint megalkotott együttműködés.
A Somogy Megyei Rendőr-főkapitányság adatai szerint a családból való eltűnések leggyakoribb oka, hogy az egyik szülő – a szülők közötti konfliktus miatt – magával viszi a gyermeket, a másik szülő pedig bejelenti az eltűnést. A serdülőkorú lányok jellemzően barátjukhoz szöknek. Az oktatási intézmények szerint a szökést előidéző leggyakoribb okok: a kalandvágy, iskolai-, családi-, kortárs konfliktusok, bántalmazás; érzelmi labilitás-, elhanyagolás vagy éppen túl szigorú nevelési elvek a családban, serdülőkori lázadás-, beilleszkedési problémák, a megfelelő kapcsolatok és érzelmi kötődés hiánya.
A gyermekotthonokból való szökések oka itt is az, hogy a gyermekek alapvetően nem akarnak intézményben élni. A szökések motivációja a kötöttségektől való szabadulás, az önállósodásra irányuló törekvés, a családi környezet iránti vágy, a „valahová való tartozás” érzése. Problémát okoz, hogy a különböző szakemberek sokszor egymás mellett és nem egymással összehangoltan dolgoznak. Aggályos, hogy a magántanulóvá nyilvánítással gyakran a deviáns, legnagyobb segítséget igénylő gyermekek kerülnek ki az iskola látóköréből.
Somogy megyében nincs olyan civil szerveződés, amely a gyermekszökésekkel, eltűnésekkel foglalkozik, illetve ezen a területen tevékenykedik. Az állami szervek (ideértve a gyermekvédelmi szerveket, a rendőrséget, az oktatási intézményeket) együttműködése területenként, területi szintenként is eltérő. Kaposváron az általános iskolák főállású iskolai gyermekvédelmi koordinátort foglalkoztatnak, a gyermekjóléti szolgálatokkal való együttműködésük kiemelkedő. A megye többi településén is megfelelő az iskolák jelzőrendszeri működése, főleg az iskolai hiányzásokkal összefüggésben.
A szülői házat engedély nélkül elhagyó gyermekek felkutatása érdekében az érintett szülők nem a gyermekjóléti szolgálatnál tesznek bejelentést, illetve onnan kérnek segítséget, hanem általában a rendőrséghez fordulnak. A gyermekjóléti szolgálat a gondozásban álló gyermekek önkényes távozásáról az érintett szülők tájékoztatása alapján értesül.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei adatszolgáltató gyermekvédelmi szakellátásból való szökés okaként, elsőként a honvágyat, a család hiányát jelölte meg, ezt követi a kortárs-majd a párkapcsolat hatása. Szökés esetén valamennyi intézmény eleget tesz értesítési kötelezettségének. A gyermek gondozási helyére történő visszakerülése esetén mindig az NM rendelet előírásai szerint járnak el, a megbeszélésekről feljegyzés készül. A megyében engedély nélküli távozás esetén az intézmény családgondozója vagy a gyermek gyámja elsősorban a szülők lakóhelyén keresi a gyermeket személyesen vagy a területileg illetékes gyermekjóléti szolgálat családgondozójának közreműködésével. A Nyíregyházán civil szervezetként tevékenykedő Periféria Egyesület – az „elkallódás” megelőzése érdekében – a hátrányos helyzetű gyermekek számára évek óta szervez a szabadidő hasznos eltöltését szolgáló, valamint a társadalomba való integráció elősegítését célzó programokat.
A szakellátásból való szökés, valamint a gyermek felkutatása esetén Tolna megyében is az NM és a BM rendeletben foglaltak szerint járnak el. A Kormányhivatal álláspontja szerint a szükséges intézkedéseket az érintett hatóságok és szervek megteszik. A Tolna megyei adatszolgáltatónak helyi civil kezdeményezésekről – a gyermekeltűnések vonatkozásában – nincs információja. A gyermekjóléti szolgálatok is csak az országos elérhetőségeket ismerik.
A Vas megyei szakemberek tapasztalatai szerint a családból való szökések mindig családi problémákra vezethetők vissza (pl. szülők közötti veszekedés, az inadekvát nevelési módszerek, az elhanyagolás). Véleményük szerint a családi konfliktusok hatására a fiatalok menekülnek a szülői házból. A szülők állandó küzdelme a megélhetésért, anyagi jólétért, nemegyszer a családi élet, a gyermek rovására történik. A szülők nem figyelnek arra, hogy a gyermekek életkoruknak megfelelően töltsék szabadidejüket: éjszakai szórakozóhelyekre engedik őket, korai párkapcsolatok alakulnak ki, alkoholfogyasztásuk felett szemet hunynak. Gyakran hiányzik a korlátozó és következetes szülői magatartás. Sokszor nincs összhang a szülőpár nevelési elveiben, módszereiben sem. A gyakori válások, az egyszülős családi modell nem teszi lehetővé a megfelelő odafigyelést. A gyermekek nem érzik a meleg, biztonságos, szeretetteljes családi hátteret, a szülő új párjával ellenséges a kapcsolatuk. A szeretetnélküli, elhanyagoló szülői attitűd következménye, hogy a kamaszok deviáns kortárscsoportokhoz csapódnak, vagy párkapcsolatba menekülve keresik az érzelmi biztonságot. Így akár napokra eltűnnek barátjukhoz, barátnőjükhöz, és szüleik nem tudják, merre keressék őket. Sok esetben a kortárscsoport és a média hatása is felerősíti a szabados életmód kialakulását.
A gyermekjóléti szolgálatok a jelzést követően családlátogatás útján felveszik a kapcsolatot a családdal, segítséget nyújtanak nekik, együttműködnek a családsegítővel, az oktatási intézményekkel, védőnői hálózattal, hatósági jogkört gyakorlókkal. Az érintett gyermeket nevelési tanácsadóba, gyermekpszichiátriára küldik, a gondozási folyamatba egyéb segítő szakembereket (pszichológus, családterapeuta) vonnak be. A megyeszékhelyen és még néhány városban a gyermekjóléti szolgálat családgondozói iskolai szociális munka keretében segítséget nyújtanak a pedagógusoknak, gyermekeknek, szülőknek a jelentkező problémák kezeléséhez, a csavargás megelőzéséhez. A gyermekotthonokból többnyire azok a gyermekek szöknek, akik 14 éves koruk után kerültek a szakellátásba. Jellemző a családi kapcsolat lazasága, a baráti kapcsolatok kihangsúlyozása, az egyedüllét, a csavargás, az iskolakerülés, menekülés a felelősségre vonás elől. Csalódtak a felnőttekben, bizalmatlanok, érzelmileg kiegyensúlyozatlanok, gyakran érték őket fizikai- és pszichotraumák. Túl hosszúra nyúlt a gyermekjóléti alapellátás, későn kerültek a szakellátásba, amikor már rögzült a deviáns, antiszociális viselkedés. A bekerülő gyerek nem tud beilleszkedni a gyermekotthoni környezetbe. Labilis érzelmi, idegrendszeri állapotuk miatt a deviáns, antiszociális kortárscsoportokhoz való sodródásuk fokozottan jelentkezik. Gyakran szöknek párkapcsolatuk miatt is, vonzó számukra a „könnyű élet” (pl. prostitúcióból, bűnözés útján szerzett jövedelem). A gyermekvédelemben dolgozók a szakellátás eszközrendszerét nem tartják elég hatékonynak, a nyitott gyermekotthonokat a gondozottak bármikor elhagyhatják. Gyakran annyi időt sem töltenek a gyermekotthonban, hogy megismerjék az ottani körülményeket, társaikat, nevelőket.
Ha a gyermek az intézményből megszökik, gyámja értesíti a rendőrséget, felveszi a kapcsolatot a gyermek lakhelye szerinti gyermekjóléti szolgálattal, a gyám, vagy a gondozó a vélt tartózkodási helyen személyesen is keresi a gyermeket, segítséget és együttműködést kér a szülőtől, családtól. A szökésből visszakerülő gyermekkel a gyám, nevelő minden esetben külön foglalkozik annak érdekében, hogy a szökés okaira, körülményeire fény derüljön. Az intézmények tapasztalata alapján a rendőrség nem tud hatékonyan eljárni akkor, ha a gyermeket bújtatják. A rendőrség álláspontja szerint, ha a gyermek ismert helyen van, az nem „szökés”, illetve, ha a bújtató nem akarata ellenére tartja magánál a gyermeket, akkor feljelentés esetén a rendőrség nem tud eljárni. A szökés idején a gyámok felelőssége él, azonban megfelelő eszközök és rendőrhatósági segítség nélkül nem tudnak hatékonyan fellépni a gyermek gondozási helyére való visszakerülése érdekében. Ha maguk indulnak a gyermekért, időnként veszélyes és kellemetlen szituációba kerülhetnek a családnál, hiszen nincs joguk kutatni az otthonukban.
A Veszprém megyei adatszolgáltató véleménye szerint az eltűnés a gyermek feldolgozatlan problémáinak a következménye. A gyermekek a szökés előtt többnyire adnak bizonyos jelzéseket az őket körülvevő család, iskolai közösség számára, de ezeket a jelzéseket a környezet nem ismeri fel, vagy nem jól értelmezi. A tapasztalatok alapján a családok késve kérnek segítséget, de az oktatási és egészségügyi intézmények is késlekednek a jelzéssel, ami hátráltatja a tényleges segítségnyújtást.
A gyermekjóléti szolgálatok által alapellátásban nyújtott családgondozás során az esetek 25 százalékában – nagyobb részben kamaszkorú lányok, de fiúk körében is – megjelenik a csavargás. A gondozási tapasztalatok alapján a szülők magatartását, hozzáállását a túlzott szigor vagy túlzott engedékenység, a következetlenség jellemzi. 
A gyermekvédelmi szakellátásban élő gyermekek engedély nélküli távozásukkal a gondozási hellyel szembeni ellenállásukkal jelzik. Az eltűnésük okaként legtöbbször a korábbi baráti társasággal való időtöltés, csavargás jelent meg, de sokan a vér szerinti családjukhoz mennek. Az engedély nélküli eltávozáskor és a gyermek visszakerülésekor az intézmények az NM rendelet előírásai szerint járnak el.
A Zala megyei vélemények szerint a családból való szökés lehetséges okai az állandó konfliktus a szülő, törvényes képviselő és a gyermek között, a szétesett család, a rendezetlen, változó családi kapcsolatok, a gyermek elhanyagolása, érzelmi-, fizikai-, szexuális bántalmazása, feldolgozatlan családi traumák, kortárscsoport-, barátok negatív hatása, rossz iskolai eredmény, szabadság utáni vágy, partnerkapcsolat.
Zala megyében a nevelés-oktatási intézmények, a rendőrség ifjúságvédelemmel és bűnmegelőzéssel foglalkozó osztálya és a gyermekvédelmi szakellátás szakemberei szoros kapcsolatban vannak egymással. A megyei rendőr-főkapitányság Oktatási Hírlevéllel rendszeresen segíti az oktatási intézményeket. A hírlevelekben az aktuális veszélyhelyzetekre hívják fel a figyelmet és tesznek ajánlást prevenciós megoldásokra. Az igazságügyi szolgálat részt vesz bűn- és baleset megelőzési és felvilágosító programsorozatokban. A szociális és gyámhivatal kiemelt figyelmet fordít arra, hogy minden (családból való) gyermekeltűnés haladéktalanul a gyermekjóléti szolgálat tudomására jusson. A hatóság vizsgálja azt is, hogy a gyermek eltűnése nincs-e összefüggésben a családon belüli erőszakkal. Célja a gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjaival, valamint a civil szervezetekkel való együttműködés erősítése.
A fővárosi módszertani szakszolgálat a szakellátásból való szökés motivációjaként22 az intimitás hiányát, a bezártság-érzést, az impulzusok hiányát, valamint a családtól való elszakítottság érzését nevesítette. Az engedély nélküli távolmaradások alkalmával a fiatalok a szórakozóhelyeken az aktuális trendeknek és korábbi szokásaiknak megfelelően kapcsolódnak ki. A korábbiaktól eltérő, új kamaszkori igények, szükségletek jelentek meg a fiatalok körében, s ezek kielégítésére a mai gyermekotthonok nem kínálnak, nem kínálhatnak releváns megoldásokat. A szakszolgálat meglátása szerint, a szökési gyakoriság nem csupán a speciális és a normál szükséglet elkülönítése mentén oszlik meg. Sokkal fontosabb tényező az adott intézmény el- és befogadó attitűdje, ami egyszersmind a prevenció másik hatékony eszköze. A segítő szakmákban alapvető követelménynek tartják az empatikus légör kialakítását. Kamasz fiatalok esetében különösen fontos, hogy a szakemberek képesek legyenek úgy „felvenni a ritmust“, hogy folyamatos „rendelkezésre állást“ is biztosítsanak a mélyebb, személyes tartalmú beszélgetésekhez. Nagyon sokat jelent, ha a szakember empátiával közeledik a gyermekhez, mert az ő személye erős kötődést, viszonyítási pontot jelent a gyermek számára.
A gyermekjóléti alapellátás sokszor nem kap jelzést a szakellátásba beutalt gyermekek eltűnéséről. Ha tudomásukra jut, hogy a gyermek a gondozási helyéről a családjához szökik, együttműködnek a gondozási hellyel és segítséget nyújtanak a gyermek mielőbbi visszatéréséhez. Ugyancsak erős együttműködés tapasztalható a családokkal azokban az esetekben, amikor a gyermek kriminalizálódik és zaklatja a vér szerinti családját. A módszertani szakszolgálat szerint a gyermekjóléti szolgálatok árnyalt képpel rendelkeznek a gyermekek vérszerinti családjáról, a gyermeket veszélyeztető tényezőkről. Nemritkán ilyenkor éppen az alapellátás kezdeményezi a gyermekek gondozási helyének megváltoztatását. A szakszolgálat tapasztalatai alapján, az alapellátás a rendelkezésére álló eszközeivel hatékonyan méri fel és előzi meg a gyermekek veszélyeztetettségét. A gyermekotthonokban dolgozó szakemberek pedig differenciáltan diagnosztizálják a szökések okait, motivációit. A problémákra adható válaszlehetőségeik azonban korlátozottak. A bizalom kiépítésén, a kötődés kialakításán, a paradox intenció23 módszerén túl, a gyámok sokszor eszköztelennek érzik magukat. Különösen igaznak tartják ezt a speciális ellátást igénylő kamaszok esetében, akiknél adaptációs időszakot, zártabb intézményeket, szigorúbb kereteket tartanak indokoltnak. Szükség lenne a mostaninál sokkal rugalmasabb ügyintézésre (pl. a nevelési felügyelet elrendelésénél, a speciális gyermekotthonba való elhelyezésnél).
III. A fővárosi módszertani gyermekvédelmi szakszolgálat egyik kutatása szerint a gyermekvédelmi jelzőrendszer nem, vagy rosszul működik.24 A szakszolgálat befogadó otthona kiemelt feladatként kezeli a gyermekek engedély nélküli eltávozásának megelőzését, valamint a távollévő gyermekek felkutatását. Munkatársaik rendszeresen részt vesznek a BRFK Gyermek és Ifjúságvédelmi Osztálya által szervezett akciókban olyan fővárosi frekventált közterületeken, szórakozóhelyeken, ahol feltételezhetően megfordulnak az engedély nélkül távollevők. Ezen akciók keretében már több gyermeket sikerült megtalálniuk. A Gyermekvédelmi Szakértői Bizottság a megtalált gyerek esetét azonnal vizsgálja, javaslatot tesz a további lépésekre. A tartós elhelyezés érdekében pedig az elhelyezési tárgyalás megtartása ezekben az esetekben prioritás. A sajátos befogadó otthoni helyzetből adódik, hogy a szökések hátterében időnként a gyámhivatali eljárás elhúzódása áll. Előfordul, hogy az egyébként gondozásban lévő gyermek türelme elfogy, s az elhelyezési tárgyalást követően a határozat késlekedése miatt olyan feszült állapotba kerül, hogy nem tudja kivárni a javasolt gondozási helyén való tényleges elhelyezését. A szökés megakadályozásában nagy szerepe van a családnak is.25 A szakemberek a fiatalok életvitelét annál sikeresebben tudják pozitív irányba terelni, minél több kedvező, egymást erősítő hatás éri őket. Ezért a gyermekotthonokban dolgozó szakemberek arra törekednek, hogy a szülőkkel és más szakemberekkel pozitív, egymást támogató kapcsolatot alakítsanak ki, ami sok esetben a gyermek megtartásának kulcsa.
IV. A Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítványnak az érintett szervek és hatóságok gyermek eltűnés okainak feltárásával, megtett intézkedéseivel kapcsolatos tapasztalatai ellentmondásosak. Sokszor a gyermekjóléti alapellátás, vagy a gyermekvédelem szakembere ismeri a családot, a gyermeket (esetleg már évek óta – sikertelenül – gondozta is). Ilyenkor a szakemberek gyakran „lemondanak” a gyermekről: nem tudják elhinni, hogy létezik valódi megoldás, vagy, hogy a helyzet javítható. A rendőr, de sokszor a szociális szakember is előítéletes. Ha egy családnak hosszú az „előélete” az ellátórendszerben, akkor gyakran a legrosszabb lehetőséget feltételezik, és figyelmen kívül hagyják az egyéni szükségleteket, lehetőségeket. Érezhető azonban az arra való igény és törekvés is, hogy a rendszer elégtelen működése javuljon. A rendőrség bűnmegelőzési osztályai esetenként felismerik és kiemelten kezelik az eltűnést, a szökést és a csellengést, mint veszélyhelyzetet, megvan a szándék az együttműködésre, a gyermek legfőbb érdekének és biztonságának védelmére. Ugyanakkor a szándék és a konkrét megvalósulás közti utat a hatóságok hosszú reagálási ideje, a rendszer általános nehézkessége és a terepen dolgozó rendőrök túlterheltsége és/vagy személyes kompetenciájuk hiányosságai nehezítik. Nem ritka tapasztalat, hogy a legelemibb intézkedésekig (police.hu honlapra való felkerülés, plakátakció, lakossági bejelentések ellenőrzése) is érthetetlenül hosszú idő telik el. Az eltűnés okának feltárását – és így az ismétlődés megelőzését – nehezíti, hogy a rendőrségnek nincs kompetenciája és erőforrása a családkonzultációra családból való eltűnés esetén, illetve a gyermekvédelmi dolgozókkal való közös gondolkodásra (p1. esetkonferencia szervezésére) intézményből való szökés esetén sem. Így az ügy nem egyszer lezárul a gyerek megtalálásával. Az Alapítvány tudomása szerint nincs rögzített, számon kérhető együttműködési kötelezettség sem, s a szakemberek családdal való kooperációja nagyon esetleges. A szülők sok esetben azt kérik az alapítványtól, hogy tudják meg a rendőrségtől, hogyan áll a gyermekük keresése, keresik-e egyáltalán a őt. A családok gyakran panaszolják, hogy a hatóságokkal és a gyermekjólét, gyermekvédelem képviselőivel nehéz a kommunikáció. A gyermekét kereső szülő sokszor átél hibáztatást (valódi segítségnyújtás nélkül), bagatellizálást vagy elutasítást. Külön probléma a nehezen kommunikáló, a rendőrséggel és/vagy a szociális szférával kapcsolatban már rossz tapasztalatokat gyűjtött, halmozottan hátrányos és/vagy esetenként kriminalizálódott szülők helyzete (nehéz az eltűnést jelezni, ha okkal tartok a rendőrségtől, nehéz a gyermekjóléti szolgálattól segítséget kérni, ha konfliktusban vagyok a családgondozóval). A civil kezdeményezések jelenthetnek a közvetítés, konzultáció, mediáció eszközeivel megoldást e problémákkal, de az e területen működő civil szervezeteknek kevés forrása van szolgáltatásaik hatékony meghirdetésére. Ezért sokszor nem csak a családok, de még az állami szerepvállalás képviselői sem tudják, mely szervezeteket mire vehetnek igénybe.
Az Alapítvány szakértői szerint a gyermekek szökés veszélyeire való felvilágosítása egyelőre kiaknázatlan terület. Ennek elsődleges oka az, hogy a szakemberek saját eseteik kapcsán küzdenek a jelenséggel, ugyanakkor nincs iránymutatás, a fogalmakat, a kockázati tényezőket tisztázó tematikus program. A szakterületek kooperációjának hiányából fakadóan egyes iskolák futtatnak programokat, szigorúbb szabályokat a csellengés visszaszorítására, miközben ezzel párhuzamosan (egyáltalán nem összehangoltan vagy összeérve) a helyi gyermekjóléti vagy más szervezet is szervez programokat, amelyek ezt a célt szolgálják (szabadidős tevékenységek, tanoda programok, ifjúsági közösségi terek). Ezek a programok azonban nem „mennek be az iskolába”, sem az iskola nem megy be ezekbe a programokba, így sokszor nem érik el a célcsoportot, nem tudnak többszintű válaszokat adni az igényekre. A gyermekvédelmi szakellátás pedig olyan zárt rendszerben működik, ami még kevesebb lehetőséget ad a kooperációra. Az alapítvány tapasztalatai szerint a legnehezebb helyzetben azok a gyermekek vannak, akik már a szakellátásba bekerülés pillanatában viselkedésükben, előtörténetükben, pszichés állapotukban hordozzák a szökés veszélyét, csábíthatóbbak, indulataikat, érzelmeiket intenzívebben élik meg, fejezik ki, esetleg pszichésen vagy értelmileg sérültek. Az ő útjuk a kezdetekkor megjósolható: sorozatos szökések, drog- és/vagy bűncselekmény, prostitúció, végül (ha még itthon van) speciális otthon. Ők azok a gyermekek is, akiket a rendőrség nem keres sürgősséggel, aktívan, hisz nagyjából a visszavitel pillanatától újra szökésben vannak.
Ha a gyermek az őt bántalmazó, elhanyagoló, közegben él, minden jobbnak, vonzóbbnak tűnik a maradásnál. A szökést, csellengést sok gyermek nem a gondoskodás hiányaként, hanem a bántalmazás elkerüléseként, sőt az érzelmi és egzisztenciális gondoskodás megszerzésére való törekvésként éli meg. Az Alapítvány telefonszolgálatának tapasztalata szerint a bántalmazó közeget, vagy a nem megfelelő megtartó erővel bíró gyermekvédelmi intézményt, ilyen módon elhagyó fiatalok nem ritkán, rövid időn belül a párkapcsolat megromlásáról, párkapcsolati erőszakról és teljes kiszolgáltatottságukról számolnak be. A tizenévesek a csellengést, az egy-egy éjszakára kimaradást vagy a rendszeres igazolatlan iskolai hiányzást teljesen veszélytelen dolognak látják, és hacsak a közvetlen környezetükben nem tapasztalják meg ezek negatív hatásait. Nem gondolják, hogy ez félelmetes állapothoz vezet.

5) A hatályos jogszabályokra vonatkozó vélemények
A nemzeti erőforrás miniszter álláspontja szerint a szóban forgó kérdést a Btk. 195 §-ában szabályozott, kiskorú veszélyeztetése tényállása megfelelően szabályozza. Ugyanakkor a tárca előtt ismeretesek olyan esetek, amikor a büntetőeljárás során a feltárási szakasz elmarad. Ennek oka a kapacitáshiány, vagy az, hogy a megtalált gyermek nem akar, vagy nem tud a bújtató ellen vallani, a rendőrség pedig kénytelen elfogadni a vallomást. Ilyenkor a bújtató motiváció, a bújtatott gyermek és bújtatójának a kapcsolata feltáratlan marad. A feltáró munka egyfelől megalapozza a felelősségre vonást, másrészt segítséget nyújthat a gyermek újabb szökésének megelőzéséhez.
Az országos rendőr-főkapitány véleménye szerint a szökött gyermeket befogadó, őket bújtató személyek felelősségre vonása nem megoldott, ugyanis a kiskorú elhelyezésének megváltoztatása miatt indult büntetőeljárások megszüntetéssel végződnek.
A fővárosi gyámhivatal-vezetője által megkérdezettek véleménye szerint szigorúbb és egyértelműen megfogalmazott szabályokra lenne szükség ahhoz, hogy azon felnőtt személyeket, akik kihasználják a gyenge érdekérvényesítési képességgel rendelkező gyermekeket, felelősségre tudják vonni.
Hasonlóképpen súlyos problémának tartja a kiskorút bújtató személy felelősségre vonhatóságának hiányát a Győr-Moson-Sopron Megyei Kormányhivatal főigazgatója, a Hajdú-Bihar megyei válaszadók, valamint a Vas megyei gyermekvédelmi szakemberek is. A Baranya Megyei Szociális-és Gyámhivatal kiemelte válaszában a gyermekek bűnözési célra való felhasználásának problémáját.
A Bács-Kiskun Megyei Szociális és Gyámhivatal vezetője szükségesnek tartja annak büntetőjogi szankcionálását, amikor a szülő gyermeke eltűnéséről való tudomásszerzést követően azonnal nem intézkedik felkutatása iránt, nem fordul a rendőrséghez.
A Somogy megyei szakemberek a hatályos büntetőjogi szabályokat szankcionálásra alkalmasnak tartják. 
Szabolcs-Szatmár-Bereg megye válaszadói – különös tekintettel a kiskorú elhelyezésének megváltoztatása tényállásra – megfelelőnek tartják a kérdés büntetőjogi rendezését.
A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság Bűnmegelőzési Osztálya vezetőjének véleménye szerint – tekintettel arra, hogy az eltűnések hátterében családi és szociális problémák állnak – a jogszabályi háttér változása önmagában nem jelentene megoldást. 
Veszprém megyében az eltűnt gyermekeket bújtatók felelősségre vonása érdekében szükségesnek vélik a Btk. kiskorú elhelyezésének megváltoztatására vonatkozó tényállásának módosítását, bővítését, szigorúbb szankcionálását.
A fővárosi módszertani gyermekvédelmi szakszolgálata a jelenleg hatályban lévő jogszabályoknál erősebb szankciójú intézkedéseket nem tart indokoltnak. Álláspontja szerint azokra a személyekre, akik a szankciók kezdeményezését elmulasztják, és ezzel veszélyeztetik a gyermeket (például, ismerik a bújtatót vagy gyanítják, hogy a gyerek veszélyben van egy általa nem elérhető helyen vagy közegben) minden esetben alkalmazni kellene a jelenlegi szankciókat. A számonkérés, a beszámoltatás legyen hangsúlyosabb, akár a hivatalokkal szemben is. 
A jelenlegi jogi szabályozást a Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány – tekintettel arra, hogy a feltárási szakasz gyakran elmarad, a megtalált gyermek gyakran nem tud, nem akar a bújtató ellen vallani – nem tartja megfelelőnek. A rendőr kénytelen elfogadni a gyerek vallomását, sőt, akkor jár „jól”, ha elfogadja azt, hisz hamarabb lezárhatja az ügyet, és rábízhatja a szociális szakemberekre a történet valódiságának feltárását. Így a bújtató motivációi, a bújtatott gyermek és bújtatójának kapcsolata gyakran teljesen feltáratlan marad. A jogi felelősségre vonást ennek a feltáró munkának meg kell előznie elsősorban a szökés, eltűnés megismétlődésének elkerülése és a szökés okainak megállapítása érdekében.
A Csellengők műsorvezetője szerint előfordul, hogy egy-egy család – akár hosszabb ideig is – úgy ad szállást gyermeke barátjának, osztálytársának, hogy azt sem kérdezik meg tőle, hogy a szülei tudnak-e arról, hol tölti az éjszakáit. Aggályos, hogy a felnőtteket e magatartásukért nem vonják felelősségre. 

6) Az eltűnt gyermekét kereső szülő számára adható fizetett szabadságra vonatkozó vélemények, javaslatok
A nemzetgazdasági miniszter válaszában arról tájékoztatott, hogy a Munka Törvénykönyvéről szóló 2012. év I. törvény július 1-jén hatályba lépő rendelkezései szerint, különös méltánylást érdemlő esetben, a családi ok miatt indokolt távollét tartamára a munkavállaló mentesül rendelkezésre állási és munkavégzési kötelezettségének teljesítése alól. A miniszter álláspontja szerint az eltűnt gyermek keresése olyan különös méltánylást érdemlő személyi és családi oknak minősül, ami megalapozza a szülő indokolt távolmaradását és munkavégzés alóli mentesülését. Emellett lehetőség van arra is, hogy kollektív szerződés is szabályozza a mentesülés ezen esetét. A szabadságra jogosító idő számítása szempontjából a munkavégzési kötelezettség alóli mentesülés ezen időtartama munkában töltött időnek minősül. Ezen túlmenően, a távollét idejére – a felek megállapodásától függően – fizetés nélküli szabadság igénybevételére is lehetőség nyílik. Az eltűnt gyermekét kereső szülő fizetett szabadságának önálló jogcímen való szabályozásának indokoltságáról a szaktárca a szociális partnerekkel egyeztetést kíván folytatni.
A nemzeti erőforrás miniszter gyermekvédelmi szempontból támogatandónak tartja a gyermekét kereső szülő fizetett szabadságra való jogosultságának megteremtését. A fizetett szabadságot Baranya, Nógrád, valamint Veszprém megyében is indokoltnak tartják. A Fejér Megyei Kormányhivatal megfontolandónak tartja az eltűnt gyermekét kereső szülő – a gyermek születésekor, közeli hozzátartozó halálakor járó rendkívüli szabadság mintájára – szabadságolását. 
A Győr-Moson-Sopron megyei szakemberek körében az eltűnt gyermekét kereső szülő munkából való igazolt távollétének vagy fizetett szabadságának szükségessége ez idáig nem merült fel.
A Hajdú-Bihar megyei szakértők a gyermekek eltűnésével kapcsolatos társadalmi szolidaritást eltérően ítélik meg. Egyesek szerint a társadalom együttérez a gyermekét kereső szülővel. A fizetett szabadság engedélyezése a munkáltató hozzáállásától függ, a tapasztalatok alapján gyermekeltűnés esetén elnézőbb a vezetőség. Mások szerint nem szolidaritásra és fizetett szabadságra van szükségük az érintett a családoknak, hanem a problémakör hatékony elemzésére, az okok feltárására, prevencióra, a szülők hathatós támogatására, és nevelési attitűdjük megváltoztatására. Van olyan vélemény is, mi szerint az együttérzést a társadalmi helyzet alapján különbözőnek ítéli. A külvilág számára rendezett körülményeket mutató, otthonból eltűnő gyermek története nagyobb figyelmet kap, és ennek megfelelően a hatóságoktól is nagyobb segítségre számíthat. Ezzel szemben az anyagi lehetőségeknek egyébként is híján lévő, esetlegesen kirekesztett, periférián élő család egy ilyen krízis helyzetben jóval kevesebb támogatást kap.
A Somogy Megyei Kormányhivatal a gyermekét kereső szülőnek fizetés nélküli szabadság adását azért nem javasolja, mert az számos visszaélésre is okot adhat.
A Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány a felvetést pozitív és feltárandó ötletnek tartja. Álláspontjuk szerint az eltűnés kezelésében gyakran sorsdöntő az első 24-48 óra. Ez alatt az idő alatt lehet a környéket átfésülni, a gyermek batátaitól telefonon érdeklődni, őket felkeresni. Ilyenkor van lehetőség a rendőrrel, a családgondozóval, pedagógusokkal való személyes találkozásra. 
A Csellengők műsorvezetőjének véleménye szerint a kérdés nem megoldott, a gyermeküket kereső szülők, ha van munkahelyük, azt féltik, nem mernek szabadságot kéni. 

7) Problémák és megoldási javaslatok 
I. A nemzeti erőforrás miniszternek nincs tudomása a gyermekeltűnés mögöttes okait feltáró átfogó felmérésről, vagy vizsgálatról. Az ilyen jellegű felmérést, kutatást akadályozza, hogy nem állnak egy helyen rendelkezésre információk és adatok a családjából, valamint a gyermekvédelmi szakellátásból „szökött” gyermekekről. További nehézség, hogy az esetek egy részéről sem a rendőrségnek, sem a gyermekvédelmi rendszernek nincs információja, bejelentés hiányában nem is észlelik azokat. Problémát okoz az is, hogy az egyes gyermekjóléti és gyermekvédelmi szakmai csoportok a szökés, csavargás és az eltűnés fogalmát egymás szinonimájaként, míg mások egymástól jól elhatároltan értelmezik és akként is dolgoznak azokkal. Különbség van a jelentéstartalmak megítélésében a különböző tudományágak, tudományos irányzatok között is. A szaktárca rámutatott arra is, hogy a fogalomhasználat és a jelentéstartalom koronként is változik. A miniszter álláspontja szerint a probléma megoldását célszerű a fogalmi rendszer kidolgozásával, a fogalmak lehatárolásával, egymáshoz való viszonyával kezdeni. A fogalomrendszer kidolgozása azért is szükséges, hogy az érintett szakterületek adatgyűjtése értelmezhetővé, összehasonlíthatóvá váljon és alkalmas legyen megállapítások, következtetések levonására, ezen keresztül pedig a tendenciák, fejlesztési irányok meghatározására. A fogalom meghatározást követően lehetséges mérlegelni, hogy mely jogszabályokat szükséges módosítani, kiegészíteni. A szaktárca véleménye szerint – figyelemmel arra, hogy rendkívül szerteágazó társadalmi jelenségről van szó – a jogi szabályozás minden szempontból nem jelenthet megoldást. A jelenség tudatosításával párhuzamosan szükségesnek tartja a fogalmi és jogszabályi keret megismertetését az érintett szakmákkal. Fontos a probléma kezelésével kapcsolatos előítéletek megszüntetésére irányuló képzések szervezése, az azokon való részvétel ösztönzése. A szaktárca lényegesnek tartja a szökések okainak feltárását (mi elől szökik a gyermek; fizikai, érzelmi elhanyagolás, bántalmazás, szexuális visszaélés stb.). Fontos azt is tudni, hogy milyen közegbe szökik a gyermek. A feltárásához rendelkezésre kell, hogy álljon megfelelően képzett és kellő létszámú szakember, és a feladatot meghatározott szervhez szükséges telepíteni. Elengedhetetlen, hogy még a rendőrségi meghallgatás előtt, a családba, vagy a gyermekvédelmi szakellátásból megszökött gyermek gondozási helyére való visszavitele előtt, a gyermek találkozzon olyan szakemberrel, aki a segítő szakma eszközrendszerével képes feltárni a szökés hátterét.
II. Az országos rendőr-főkapitány tájékoztatása szerint a gyermekvédelmi intézményekből megszökött, engedély nélkül távol levők felkutatását és előállítását követően a gyermekek gondozási helyére való visszaviteléről – döntő többségben – a rendőrség gondoskodik, abban az intézmény nem vesz részt. Az intézményből szökött gyermek tartózkodási helyének felderítése, valamint gondozási helyére való visszavitele elsődlegesen gyermekvédelemi feladat (gyámhivatal, gyermekvédelmi alap- és szakellátás). Aggályos, hogy – bár az esetek többségében a gyermek gondozását, nevelését felügyeletét közvetlenül ellátó személyek, illetve az intézményben dolgozók is ismerik a gyermek feltételezhető tartózkodási helyét, de hivatkozva humánerőforrás és/vagy egyéb feltételek hiányosságaira – a gyermek megtalálása, visszavitele érdekében nem tesznek semmit, az intézkedéseket a rendőrségtől várják.
Ha a gyermek átvételéről és visszaviteléről a gyermekvédelmi intézmény nem gondoskodik, a rendőrség – tekintettel arra, hogy az előállítás időtartamának elteltével nincs felhatalmazása a gyermek személyes szabadságának további korlátozására – lényegében rákényszerül ezen feladatok ellátására. A rendőrség ilyen esetekben a gyermek gondozási helyére való visszakerülése érdekében személyszállítóként működik közre.
Az országos rendőr-főkapitány szakmai álláspontja szerint körözési szempontból meg kell különböztetni a gondozási helyről való szökést, vagy engedély nélküli vissza nem térést a tényleges eltűnéstől, vagyis az ismeretlen helyen tartózkodástól. Az előbbi esetben ugyanis a gyermek nem akar a gyámhivatal által kijelölt tartózkodási helyén élni, ezért ismétlődően megszökik onnan (pl. családjához, szerelmi kapcsolatához). Ezekben az esetekben a folyamatos rendőrségi kutatás oda vezethet, hogy a gyermek nem a családjához, egyéb kapcsolatához szökik, hanem bujkálásra kényszerül, ami magában foglalja annak veszélyét, hogy bűncselekmény elkövetőjévé, vagy áldozatává váljon. Az ilyen ügyek jelentős terhet okoznak a rendőrségnek, ami a tényleges eltűnési ügyektől, illetve egyéb rendőrségi feladatok elvégzésétől von el erőforrásokat. A rendőrség segítsége akkor indokolt, ha a gyermek felkutatása bármilyen okból akadályba ütközik, és/ vagy az eljárásban résztvevő személyek biztonsága veszélybe kerül. A rendőrség tapasztalatai szerint azokban az esetekben, amikor a gyermek a családjából távozik engedély nélkül, a bejelentés megtétele előtt a szülők ellenőrzik a gyermek általuk feltételezett tartózkodási helyét, majd ezt követően – a hatósággal együttműködve – vesznek részt a felkutatásában. 
A főkapitány a gyermekvédelmi intézményekből megszökött gyermekek esetében célszerűnek tartaná, ha a rendőrség segítségét csak akkor lehetne igénybe venni, ha a feltételezett tartózkodási helyén a gyermek nem lelhető fel, ezért ténylegesen eltűntként kezelhető, vagy visszavitele egyébként a rendőrség közreműködését igényli. 
Az ORFK bűnügyi szakterülete az eltűnt gyermekek felkutatásával kapcsolatban egy olyan normatív utasítás kidolgozását tervezi, melynek célja a rendőrség és az eltűnt személyek hozzátartozóival való együttműködés javítása, az aktív párbeszéd és a közösen végrehajtott feladatok végrehajtásának elősegítése. A norma előkészítésének keretében a bűnügyi szakterület vizsgálja azt is, hogy a hatályos jogszabályi keretek lehetőséget adnak-e az eltűnéssel kapcsolatos bejelentések eltérő kezelésének normatív utasításban való szabályozására annak érdekében, hogy a gondozási helyről engedély nélkül távozó, vagy oda vissza nem térő – valószínűsíthetően meghatározott helyen tartózkodó – gyermek esetében a rendőrség részéről felesleges, a gyermek számára is megterhelő intézkedésre ne kerüljön sor. 
III. A fővárosi módszertani szakszolgálat igazgatójának az a véleménye, hogy talán sehol sincs a prevenciónak akkora jelentősége, mint a gyermekvédelemben. Túl azon, hogy a sikeres és idejében történő preventív intézkedések akár sorsokat, életeket menthetnek meg, a problémák megelőzése a gyermekvédelem részéről legalább akkora erőfeszítéseket igényel, mint a már kifejlődő problémák megoldása. Úgy gondolja, hogy mind a prevenciót, mind pedig a felmerülő problémák hatékony megoldását az segítené elő, ha az otthont adó ellátást nyújtó intézményi struktúra átalakítására – a gyermekek érdekeit és valós szükségletét szem előtt tartva – sor kerülne. Meggyőződése, hogy a családjukból kiemelt gyermekek számára olyan helyettesítő védelmet adó ellátórendszert kell kialakítani, amely elsődlegesen a gyermek legjobb érdekeit tartja szem előtt.
A fővárosban a szakellátásban élő gyermekek több mint a fele 14 évesnél idősebb. A szakszolgálat tapasztalatai szerint a kamaszkorban bekerülő gyermekek többsége súlyos beilleszkedési problémákkal, magatartászavarokkal, szerhasználattal, valamint pszichiátriai ellátást igénylő betegségekkel küzd. Azon fiataloknak az esetében, akik nincsenek a gondozási helyükön, onnan tartósan szöknek és semmiféle segítséget nem kérnek és nem is fogadnak el, a jelenlegi ellátási formák közül csak a védett (zárt) környezetben elérhető gondozás teszi lehetővé, hogy szakemberek foglalkozhassanak velük. A szakemberek véleménye szerint – különösen a speciális szükségletű fiatalok esetében – nem lehet hatékony az integrált elhelyezés. A súlyos drog-abúzussal, dependenciával küzdő serdülők ellátásakor, kezelésekor ugyanis teljesen más pedagógiai és pszichológiai eszközökre van szükség, mint a viselkedészavaros, magatartási problémákkal küzdő gyermekeknél. Kutatási eredményeik szerint, a szegregáltabb ellátás – a prevención túl – olyan terápiás hatású tér kialakítását teszi lehetővé, ahol a szakemberek hatékonyabban tudnak élni eszközeikkel.
Lényegesnek tartják az intézmények egymásra épülését, valamint az intézmények közötti gyors és könnyebb átjárhatóságot. Elképzelésük szerint, az intézmények egymásra épülő modelljében a kamaszok ellátása a nyitott ifjúsági otthontól a zártabb, speciális ellátást nyújtó intézményen át haladna, a fiatalok elhelyezése pedig személyiségállapotuk, iskolai teljesítményük, valamit kooperációjuk függvényében alakulna. Ebben a modellben az ifjúsági otthon nyitott, a kamaszok igényeit kielégítő gyermekotthon, olyan intézményes háttér, ami biztonságot nyújt, és olyan szolgáltatások, támogatások igénybevételét teszi lehetővé, ami segíti a gyermekek családba való visszatérését. 
A folyamatosan szökésben lévő gyermekek intézménybe való visszakerülésekor szükség lenne egy olyan beilleszkedési időszakra, amikor nem szökhet meg ismét és a szakemberek el tudják kezdeni a vele való foglalkozást. Jelenleg erre csak a speciális ellátást nyújtó intézményekben, a nevelési felügyelet elrendelésével van lehetőség. Az eddigi tapasztalatok szerint a nevelési felügyelet mind tárgyi feltételeit, mind szakmai tartalmát illetően körvonalazatlan, elrendelése pedig sok időt vesz igénybe. Szakmai tapasztalat az is, hogy a szökésben lévő gyermekek legnagyobb része ma is – személyesen, telefonon, vagy más módon – tartja a kapcsolatot az intézménnyel, a szakemberekkel. A jelenlegi jogszabály értelmében azonban a gyermeket köröztetni kell a rendőrséggel. 
IV. A fővárosi gyámhivatal vezetőjének tapasztalata szerint problémát okoz az a gyakorlat, amikor az anyát – kérésére – gyermekeivel együtt védett intézménybe való elhelyezéséhez segíti a gyermekjóléti szolgálat, de erről nem tájékoztatja a rendőrséget. A hivatalvezető hasznosnak tartaná, ha a szolgálatokat az adatközlésre jogszabály kötelezné, mert így a rendőrség olyan információk birtokába jutna, amellyel elkerülhetők lennének a felesleges eljárások. Ezen kívül a gyermekvédelmi intézményekből való szökéseket a jogi lehetőségek bővítésével, a nevelők nevelési eszköztárának fejlesztésével, a gyermekotthonok technikai korszerűsítésével (beléptető rendszer, biztonsági szolgálat), az intézmények otthonosabbá tételével lehetne megoldani. Hangsúlyozta a média felelősségét is. Álláspontja szerint a negatív példák felsorolása mellett sokkal többször kellene beszélni azokról az esetekről, melyek csavargással kezdődtek, majd súlyos következményekkel végződtek. A médiának be kellene számolnia az építő jellegű programokról is, egy jól képzett bűnmegelőzési csoport alternatívákat nyújthatna a gyermekeknek. 
A Baranya Megyei Szociális- és Gyámhivatal a gyermekvédelmi szakellátást nyújtó intézmények, valamint a nevelőszülői hálózat ellenőrzésekor folyamatosan észlelte, hogy a szökésben lévő gyermekek felkutatása, illetve a felkutatás megkezdése mennyire szabályozatlan, az intézményeknek nincs egységes gyakorlata. Minderre tekintettel módszertani útmutató kidolgozására hívta fel a Baranya Megyei Gyermekvédelmi Központot. A módszertani anyag tartalmazza a gyermek engedély nélküli eltávozásával kapcsolatos teendőket, a felkutatásra való felkérő és a kutatás visszavonására vonatkozó nyomtatványt, valamint a meghallgatási jegyzőkönyvet. A Baranya megyében együttműködő szakemberek álláspontja szerint a megelőzést – a családok összetartozásának erősítésén túl – a gyermekjóléti szolgálatok által szervezett szabadidős programok jelentenék. A tapasztalatok szerint e feladatellátásba a civil szervezetek bekapcsolódása esetleges. A megyében jelentős problémát okoz az iskolai napközik számának csökkenése. Érzékelhető a célok nélkül sodródó, felügyelet nélkül csellengő gyermek- és fiatalkorúak által elkövetett bűncselekmények számának emelkedése. A szakemberek fontosnak tartanák a „megelőző”, vagy „védő-óvó” pártfogás intézményének létrehozását a gyermekkorú bűnelkövetők védelmére, a bűnismétlés megakadályozására. 
A megyei tapasztalatok szerint a családból eltűnt gyermekek esetében a rendőrség csupán felkutatásukban vesz részt. A megelőző tevékenységre, a konkrét vészhelyzet megismertetésére, az eltűnés okainak feltárására azonban a gyermekek védelmére hivatott és köteles szervezetek és személyek nem fordítanak elég gondot. A szociális és gyámhivatal vezetőjének véleménye szerint e kérdés megoldásában a rendőrségnek és a gyermekjóléti szolgálatoknak lehetne meghatározó szerepe. Fontosnak tartja a gyermekek felvilágosítását, hangsúlyozta az iskola, a védőnő, a házi gyermekorvos, a rendőrség, valamint a gyermekjóléti alapellátás szakembereinek szerepét, együttműködésük jelentőségét. Véleménye szerint a probléma megoldását a magántanulói státusz – tekintettel arra, hogy az e státuszban lévő gyermek a napi, rendszeres iskolába járás alól felmentett – gátolhatja.
A Bács-Kiskun megyei szakemberek a szakellátásban élő, speciális gondozási szükségletű gyermekek szökésének megelőzése érdekében szükségesnek tartják az NM rendeletben meghatározott biztonsági elkülönítő kialakítására és az alkalmazás feltételeire vonatkozó szabályok egyszerűsítését. A prevenció érdekében javasolják, hogy a közoktatás része legyen a gyermeki jogokról, a szökésekről, annak következményeiről, a bűncselekményekről való tájékoztatás, és minden intézmény számára legyen kötelező pszichológus alkalmazása. A pszichológushiány megszüntetése érdekében átgondolandó a képzés is. Fontosnak tartják a közvélemény formálását is. Az oktatási intézményekben szükség lenne olyan protokollra, ami a gyermek eltűnéséről való tudomásszerzést követő teendőket szabályozná. Elengedhetetlennek tartják, hogy a pedagógusképzésben résztvevő hallgatók gyámügyi igazgatási ismereteket szerezzenek. Álláspontjuk szerint a tanrend részeként egyszerű, praktikus tudással kellene felruházni a gyermeket annak érdekében, hogy tudják, kihez, milyen szervezethez kell fordulni, ha zaklatják, bántalmazzák őket. Szükség lenne egy olyan szervezetre, ami az eltűnt gyermek felkutatása érdekében összefogja és szervezi a helyi intézmények, hatóságok, szakemberek, civil szervezetek tevékenységét. A gyermekjóléti szolgálatokat a személyi és tárgyi feltétételek tekintetében meg kell erősíteni. Megfontolandó olyan anonim, ideiglenes befogadó otthonok felállítása, ahol a szökött, csellengő gyerekek – nevük és személyi adataik felfedése nélkül – átmenetileg elhelyezhetők. A gyermekvédelmi rendszert a felmerülő igényekhez és a gyermek problémáihoz jobban igazodóan kellene átalakítani. A településeken – elsősorban a gyermekek és a fiatalok által látogatott helyeken – szükség lenne olyan segélyhívó készülék felállítására, ahonnan rövid úton segítséget kaphatnának az érintett gyermekek.
A Békés Megyei Kormányhivatal a veszélyeztetett, védelembe vett, illetve a családjából kiemelt gyermek szülei számára – akár kötelező jelleggel – olyan programok szervezését javasolja, amelyeken megismertetik őket alapvető feladataikkal, kötelezettségükkel, annak érdekében, hogy szülői szerepük betöltésére alkalmassá váljanak.
A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kormányhivatal vezetőjének véleménye az, hogy a gyermekvédelmi intézményből való szökések megelőzése érdekében olyan jogszabályváltozásra lenne szükség, amely lehetővé tenné a szorosabb felügyeletet, a „félig zárt” intézményként való működtetést. Fontosnak tartja a szökéssel érintett gyermekek speciális gyermekotthonba helyezését, több speciális gyermekotthon, illetve speciális gyermekotthoni csoport létesítését. A gyermekvédelmi intézményekből való szökések számának csökkentése érdekében javasolta a csoportban dolgozó, az otthonvezető, a pszichológus által vezetett, irányított beszélgetéseket és a 14 év felettieknél a beutalás megszüntetését. Szükségesnek tartja továbbá a gyermekjóléti alapellátás erősítését, a gyermekjóléti szolgálatok szerepének növelését. A jogi szabályozást e téren másodlagosnak véli, viszont kiemelt fontosságúnak tartja az önkormányzatok kezdeményező szerepét a helyi jelzőrendszerek, a különböző együttműködési formák szervezésében. Lényeges a gyermekjóléti szolgálatok munkatársainak hatékonyabb együttműködése a társszervekkel. 
A rendőrség indítványozta, hogy a szakellátásból megszökött gyermeket az intézménybe való visszavitele után haladéktalanul hallgassák meg a szökés okáról, továbbá arról, hogy kivel és hol volt, és figyelmeztessék az intézményen kívüli lét veszélyeire. A rendőrség megítélése szerint a gyermekek folyamatos szökéseikkel önmagukra nézve idéznek elő veszélyhelyzetet, életkorúknál fogva potenciális áldozatok, életvitelük miatt pedig potenciális bűnelkövetők lehetnek. 
A Csongrád Megyei Kormányhivatal a csellengő fiatalok kiszűrése érdekében javasolja, hogy a szakemberek fordítsanak fokozott figyelmet a bevásárlóközpontok, különféle vendéglátóipari egységek feltérképezésére és az iskoláskorú fiatalok iskolába irányítására. Törekedni kell az intézményen kívüli programok körének bővítésére. Megelőző hatása lehet a jó példák, eredményes programok széleskörű bemutatásának, propagálásának. A gyermek megtalálása után szükség lenne az eltűnés pszichikai, családon belüli, társadalmi okainak vizsgálatára. A szakembereknek ki kellene dolgoznia az ezzel kapcsolatos rendszert és szükség lenne a problémakör hatékony elemzését szolgáló adatbázis kialakítására is. Figyelemmel a gyermekvédelmi szakellátásból való szökések nagy számára, széleskörű szakmai összefogás kívánatos, amelynek hatására a gyermekvédelmi szakellátás képessé válhat a gyermekek személyiségében bekövetkezett mentálhigiénés károsodások okozati tényezőinek mérséklésére, a családi szocializáció hiányosságainak pótlására. Fontos lenne az is, hogy a gyermek – ha az szükséges – idejében bekerüljön a szakellátás rendszerébe. Preventív célzattal javasolják a mentor rendszer bevezetését, amely hatására a gyermekek megélhetik a „személynek szóló” törődés élményét, mellyel erősíthető a kötődés. Az adatszolgáltató véleménye szerint a KÁSZPEM® (Kothenez-féle ÁGOTA® Szenzitív Pedagogikoterápiás Módszer) ismeretanyagát felhasználva megoldható lenne az engedély nélküli távolmaradások kezelése. 
A Fejér Megyei Kormányhivatal álláspontja szerint a módszertani gyermekjóléti szolgálatok alkalmasak lennének a gyermekek eltűnésével kapcsolatban megtett intézkedések szakszerűségének, hatékonyságának felmérésére. Annak érdekében, hogy a szakemberek megfelelő képet kapjanak az eltűnt gyermekek számáról, az eltűnések lehetséges okairól, átgondolandó, hogy az éves statisztikák készítésekor ezekre a kérdésekre is ki kelljen térni. Hasznosnak tartanák e tárgykörben a gyermekvédelmi szakemberek, valamint az oktatási intézmények gyermekvédelmi felelősei számára módszertani útmutató, ajánlás kiadását és a gyermekek körében a rendőrség által készített szórólapok terjesztését. A megelőzés érdekében a családok időben való segítését, a családmegtartó, konfliktuskezelő, családterápiás programokat, a mediációs technikák mind szélesebb körű alkalmazását említették. Elsősorban a közoktatási intézményekre támaszkodva kiemelt feladatként kezelnék a gyermekek felvilágosítását a szökés során rájuk leselkedő veszélyekről. 
Győr-Moson-Sopron Megye szakemberei szerint a megelőzés érdekében szükséges lenne már a 14 éves kor alatti korosztály tudatos, célzott és időszakonként rendszeresen visszatérő felvilágosítása, ugyanis ez a korosztály kevés információval rendelkezik az eltűnés, az otthon elhagyás veszélyeiről és tájékozatlanok abban is, hogy hol és kitől lehet segítséget kérni a probléma kezeléséhez. Javasolják az iskolai szociális munka hatékonyabbá tételét, ilyen irányú módszertani ajánlás kimunkálását és rendelkezésre bocsájtását.
Hajdú-Bihar megyében a rokonoknál, ismerősöknél bujkáló, esetlegesen élettársi kapcsolatot létesítő gyermekek esetében a szakemberek úgy ítélik meg, hogy a szinte teljes szabadságot nyújtó gyermekvédelmi intézmények nem érik el a céljukat. Szükség szerint zártabb elhelyezési formát tartanának megfelelőnek, mert nyilvánvalóan semmilyen nevelési hatást nem lehet elérni akkor, ha a nevelés alanya nincs jelen. A szakellátásba csak „papíron” lévő gyermekek speciális gyermekotthoni elhelyezése szinte lehetetlen, mert a bekerüléshez szükséges vizsgálatok elvégzését éppen a szökésük akadályozza. A szakemberek elgondolkodtatónak tartják a 16-17 éves, élettársi kapcsolatban élő fiatalok helyét is a jelenlegi gyermekvédelmi rendszerben. Az eltűnésekkel, szökésekkel kapcsolatos felvilágosítás terén a szakemberek szerint indokolt nagyobb hangsúlyt fektetni a média szerepére, illetve a modern kor technikai megoldásaira. Az interneten keresztül, közösségi oldalakon talán hatékonyabban megközelíthetők a fiatalok. Szükségesnek tartják az olyan segítő csoportok támogatását, melyek tartalmas és hasznos időtöltést kínálnak tagjaiknak, ahol képzett segítők felkészülten várják, fogadják a fiatalokat. 
A Heves megyei szakemberek véleménye szerint a szökések hátterében meghúzódó szülő-gyermek konfliktus oldására, megoldására a pszichológusi, illetve a családterápiás tanácsadás igénybevétele is segítséget jelenthetne. Sajnos ez a legtöbb településen nem áll rendelkezésre, a szülők pedig sokszor anyagi okokra hivatkozva nem viszik még a közeli városba sem gyermeküket pszichológushoz. Fontosnak tartják, hogy a gyermekjóléti szolgálatok munkatársai részt vegyenek családterápiás, mediációs stb. képzéseken, tréningeken, továbbképzéseken. Erősítésre szorul a helyi közösségekhez való tartozás. Lényeges, hogy a gyermekek minél kisebb korban megismerkedhessenek, szembesülhessenek az áldozattá válás, a szökéssel járó veszélyekkel, amit nem csak a gyermekvédelmi rendszeren belül, hanem az oktatási rendszer keretében – például osztályfőnöki órákon – lehetne megvalósítani. A kiskamaszok, serdülők számára bővíteni kell a prevenciós, szabadidős, konfliktuskezelő programokat. Növelni kell a családmegtartó, konfliktuskezelő, családterápiás programok kínálatát, szükséges a gyermekvédelmi jelzőrendszer hatékony működtetése. Az adatszolgáltató szerint hiányzik az egymás iránti felelősségérzet. Ennek megteremtése kis lépést jelenthet a probléma kezelésében. Az eltűnések gyakoriságának csökkentése érdekében nagyon erős társadalmi összefogásra, paradigmaváltásra van szükség. 
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Kormányhivatal főigazgatója elkerülhetetlennek tartja az eltűnés, szökés pontos büntetőjogi definiálását. Véleménye szerint megvalósítható az az elképzelés, miszerint a gyermekvédelmi gondoskodásban élő gyermekek olyan kártyával rendelkezzenek, mely alkalmas arra, hogy a bankok, illetve a társadalombiztosítási rendszer szolgáltatásainak igénybevételét jelezze egy adott szervnél, így követni lehetne a gyermekek esetleges fizikai mozgását. Javasolja az internetes közösségi portálok működtetőinek a bevonását az eltűnt gyermekek felkutatásába. Jelentős lehet a kortárssegítők élménybeszámolója, amelyben saját példájukon keresztül mutatják be a csellengés következményeit. Szükségesnek véli a gyermekjóléti alap- és szakellátás feladatalapú állami finanszírozását. 
A Komárom-Esztergom Megyei Kormányhivatal az oktatási-nevelési intézmények – jogszabályon alapuló – gyermek- és ifjúságvédelmi felelősi rendszerének teljes körű létrehozását, a gyermekpszichiátriai ellátás kiépítését, illetve fejlesztését javasolja. Tekintettel arra, hogy a gyermekvédelmi jogszabályokat még ma sem minden érintett szerv érzi magára nézve kötelezőnek, célszerűnek tartaná a szakmai jogszabályok átgondolását követően a gyermekvédelmi feladatellátás jogi kereteinek lefektetését. Miután az egyre növekvő adminisztratív terhek mellett a gyermekjóléti szolgálatok a szükségesnél kevesebb preventív tevékenységet tudnak felvállalni, az alapellátást jobban kellene finanszírozni. A szakellátásban dolgozók álláspontja szerint a szökés több mint engedély nélküli távollét, üzenet, menekülés, ellenállás és tiltakozás is egyben. A szétesett, vagy egyáltalán nem is létező családból 17-18 éves korban bekerülő fiatalok számára célokat, új közösséget nyújtani, a gyermekvédelem mai intézmény rendszerében igen nehéz feladat. Az integrált, az esetek nagy részében az üres férőhelyek függvényében történő befogadás, a probléma kezelésében nem megoldás, inkább generálja a további konfliktusokat. Szakmaközi egyeztetésekre, a tennivalók átgondolására, sürgős intézkedésekre van szükség. A gyermekvédelmi szakellátásban élők megfelelő mentálhigiénés gondozása elegendő pszichológus, pszichiáter szakember hiányában aggályos. A szökések megelőzése, illetve a szökésből visszatérő gyermekek pszichés ellátása, szükségessé teszi e területen a szakemberállomány növelését.
A Nógrád megyei szakemberek szerint a gyermekjóléti szolgáltatások szerepe a gyermekeltűnések visszaszorításában a gyermekvédelmi észlelő- és jelzőrendszer tagjai feladatainak összehangolásával, az együttműködés koordinálásával erősíthető. Megelőzésben nagy szerepük lehet a sportszervezeteknek, egyházaknak. Módszertani útmutató készülhetne a csellengés, szökés veszélyeiről, segíthetnének felvilágosító előadások is. A gyakorlati tapasztalatok alapján vélelmezik, hogy a szakellátás színvonalának emelésével, több szakember foglakoztatásával kevesebb gyermek szökne meg az intézményekből. Célszerűnek tartják a speciális gyermekotthonok felügyeleti szabályainak szigorítását.
A Pest Megyei Kormányhivatal tudomása szerint országosan is kevés az eltűnéssel speciálisan foglalkozó szervezet, ezért jobban kellene támaszkodni az állami gyermekjóléti és szociális intézményrendszerre. Ennek érdekében újra kellene definiálni a szervezetek közötti felelősséget, és a feladatokat. Szükség van a rendőrség jelzési kötelezettségének erősítésére, továbbá a gyámhatóságok, és a gyermekjóléti szolgálatok nagyobb szerepvállalására a körülmények és a konfliktusok feltárásában, azok családon, vagy gondozási helyen belüli feloldásában. Újra kellene gondolni a szakellátásban élő gyermekek eltűnésének, szökéseinek gyermekvédelmi, gyámügyi és rendőrségi kezelését. Megítélésük szerint ugyanis a serdülőkori szökés, csavargás nem csak prekriminális, hanem jelentős számú kriminális következményhez is vezet, és e mellett nő az áldozattá válás kockázata is. A problémát csak úgy lehet eredményesen megoldani, ha az a megelőzést és a gyógyítást (reszocializációt) egyaránt magába foglalja. Ez egyrészről a társadalmi és állami professzionális intézményrendszer rugalmas kiépítését, sokkal tartalmasabb partnerkapcsolati együttműködés kialakítását jelenti. Szükséges a szakellátásban élő gyermekek speciális igényeinek megfelelő, az élethelyzetükhöz jobban igazodó, rugalmas, önállóságukra, motiválásra, támogatásra építő, gondozási helyek kialakítása. Javasolják a témával kapcsolatos kutatás, elemzés, szakirodalom, tanulmány összegyűjtését, és kézikönyvek vagy módszertani segédanyagok elkészítését. Ki kell dolgozni egy modern, és nyitott statisztikai adatgyűjtő rendszert, valamint el kell végezni egy átfogó, országos felmérést a jelenség megismerésére, vagy az eddigi ismeretek megerősítésére. A szökésben lévő gyermekekkel összefüggésben készült Európai Uniós ajánlásokat meg kell ismertetni, és át kell emelni a szociális és gyermekvédelmi rendszer jogi szabályozásába.
A Somogy megyei tapasztalatok szerint a családban nevelkedő gyermek esetén a gyermekvédelmi jelzőrendszernek van kulcsszerepe. Ha időben a gyermekvédelmi rendszer látókörébe kerül a potenciálisan veszélyeztetetté váló gyermek, megelőzhető a probléma későbbi kialakulása, vagy fokozódása, mely akár csavargáshoz, illetve szökéshez is vezethet. Ugyanilyen fontos a közoktatási intézmények megelőző, felvilágosító tevékenysége. Jó megoldásnak tartják, ha az osztályfőnöki órákon kapnak a gyermekek felvilágosítást, tanulnak konfliktusmegoldást, megismertetik őket a segítségkérési lehetőségekkel, hallanak veszélyforrásokról (internetes ismerkedés, kábítószer, gyermekprostitúció, bűncselekmények áldozatává válás). Rendkívül fontosnak tartják az iskolák és rendőrség jelenleginél szorosabb együttműködését. A prevenciós együttműködés erősítéséhet indokolt a pályázati lehetőségek szélesítése, anyagi erőforrások nyújtása. Hangsúlyozták a jól fizetett, elhivatott, megfelelő képesítésű szakemberek szükségességét. Az utcai szociális munkához is elengedhetetlennek tartják a megfelelő humán erőforrást. Tekintettel arra, hogy a családjából szökött, eltűnt gyermek körözésekor a rendőrség nem minden esetben tesz eleget jelzési kötelezettségének, javasolják, hogy – a Gyvt.-ben szabályozott, általánosan megfogalmazott jelzési, együttműködési kötelezettségen túl – az Rtv., valamint a BM rendelet is tartalmazza a jelzési kötelezettségre vonatkozó rendelkezést. Megfontolandónak tartják a gyermekszökéseknek a gyámhatósági, gyermekvédelmi központi statisztikai adatszolgáltatásba való beépítését. Szükségesnek vélik közérthető felvilágosító kiadványok kiadását, a már megjelentek hatékonyabb terjesztését. Elengedhetetlen a család szerepének erősítése, amiben fontos szerepet vállalhatnának a helyi civil szerveződéseknek is. Több állami támogatású nyári tábort kellene szervezni a gyermekeknek. Javasolják, hogy a közszolgálati feladatot is ellátó média szereplők fordítsanak lényegesen nagyobb figyelmet a gyermekekre leselkedő veszélyekről való tájékoztatásra, a felvilágosításra.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében dolgozó szakemberek munkájuk hatékonyabbá tétele érdekében szívesen vennének részt a témában szervezet továbbképzéseken, konferenciákon. A megelőzés leghatékonyabb eszközének a szülő-gyermek és a kortársak körében szervezett programokat tartják, amik a jelenlegi finanszírozás keretei között nehezen megvalósíthatóak. A szökés, eltűnés megelőzése érdekében javasolják, hogy legyen több – a szabadidő hasznos eltöltésével kapcsolatos – pályázat.
A Tolna megyei rendőrkapitányságok problémaként vetették fel, hogy esetenként a gyermek szakellátásból való szökése és annak jelzése között több nap is eltelik. Előfordul, hogy a gyermek önként megy vissza, vagy az intézmény találja meg, de ezt nem jelzik a rendőrségen. Máskor akár a gyermek egy órás késésekor is jelez az intézmény és kéri a körözés elrendelését, ami jelentős adminisztrációt jelent a rendőrségnek. Gyakran a megkerült, előállított gyermek átadása, átvétele is – főként technikai, anyagi és adminisztrációs – nehézségeket okoz. Ez elsősorban akkor problémás, ha megyén kívül állítják elő a gyermeket. Gyakori, hogy az illetékes szerv a megtalált gyermeket a legközelebbi gyermekotthonba viszi, ezt követően a körözést megszünteti. Ám míg gondozási helyéről, a másik megyéből érte mennek, a gyermek újból engedély nélkül távozik. Ha a gyermekotthon olyan településen van, ahol egy körzeti megbízott teljesít szolgálatot, az eltűnés, előállítás során – elsődlegesen az esti, éjszakai órákban – járőr nincs jelen.
A Vas megyei gyermekjóléti szolgálatok a megelőzés legeredményesebb módszerének a jelzőrendszer hatékony működését tartják. Ilyenkor ugyanis a probléma helyben orvosolható. Javasolják a jelzőrendszeri tagok számára továbbképzések szervezését. Véleményük szerint a gyermekeknek változatos, értelmes szabadidős tevékenységeket kell kínálni. Nagyobb hangsúlyt kell fektetni a családok megsegítésére, a hátrányok és a kedvezőtlen szociális helyzet javítására. Segíthetne, ha a védőnői szolgálatnál és az óvodákban a szülők figyelmét felhívnák a szeretetteljes szülő-gyerek kapcsolat fontosságára. A szociális és gyermekjóléti szolgáltatásokat meg kell erősíteni megfelelő szakemberekkel (gyermekpszichológus, családterapeuta, mediációs szakember, iskolai és utcai szociális munkások stb.). Szükséges az oktatási intézmények nevelési feladatainak erősítése is, fokozottan kell figyelni a magatartás-problémás gyermekekre és szüleikre. Az általános iskola felső tagozatától kezdve tanóra keretében kellene oktatni a helyes szülői magatartásmódokat, konfliktusmegoldó technikákat. A gyermekeket osztályfőnöki órán kellene felvilágosítani arról, hogy hová fordulhatnak problémáikkal. Azon intézmények számára, amelyek a családok támogatását tűzték ki célul, legyen lehetőség prevenciós programokra pályázni. A pozitív családminta bemutatása, erősítése a média feladata is lenne. Szükség esetén a gyermeket időben kell kiemelni az őt veszélyeztető családból. Az eltűnés, az otthon, a család elhagyásának veszélyeiről, következményeiről a gyermekek széleskörű felvilágosítása – lehetőleg minél fiatalabb korban – elengedhetetlen. E téren a pedagógusok nagyobb felelősségvállalása mellett elsősorban az iskolapszichológusi hálózat kiépítése és az iskolai szociális munka személyi feltételeinek megteremtése segíthetne. Ugyanilyen fontos lenne továbbá az egészségügyi ellátórendszer (p1. gyermekpszichiátriai szakellátás) szélesítése. A gyermekvédelmi észlelő- és jelzőrendszer további fejlesztését, szakmai létszámának bővítését is szükségesnek tartják. 
A Zala Megyei Kormányhivatal megítélése szerint a gyermekek eltűnésének, csavargásának a felszámolása és kezelése érdekében az érintett hatóságok és intézmények között szorosabb együttműködés szükséges. Javítani kell az információáramlást, hatékonyabb kommunikációra, a prevenciós hatást erősítő gyakorlatorientált megoldásokra, a nyomon követéshez pedig naprakész és folyamatosan frissülő adatbázisokra van szükség. Időben kell a családokat segítséghez juttatni, az ifjúságvédelmi felelősöket és a pedagógusokat folyamatosan kell tájékoztatatni, képezni. Ki kell építeni az iskolapszichológusi és a lelkisegély-szolgálatot. Lehetővé kell tenni iskolapszichológus és mentálhigiénés szakember alkalmazását. A felmerülő problémát azonnal jelezni kell a gyermekjóléti szolgálatnak. Bővíteni kell az egészségügyi ellátórendszert (gyermekpszichiátriai ellátások), a családmegtartó, konfliktuskezelő, családterápiás programok lehetőségét. A kiskamaszok és serdülők számára több prevenciós, szabadidős, konfliktuskezelő programot kell szervezni. A probléma megelőzésébe, kezelésébe az iskoláknak több feladatot kell adni. A jelenség kezelésébe be kellene vonni a civil szervezeteket, az utcai szociális munkásokat. Lehetővé kellene tenni, hogy a jelzőrendszeri tagok – a célhoz kötött felhasználás elvének figyelembe vételével – hozzáférjenek a rendőrség eltűnt gyermekek adatit rögzítő informatikai rendszerhez. Szükséges a szakellátásban nevelkedő gyermekek fokozottabb védelme. A kormányhivatal vezetője első számú feladatnak a társadalmi közömbösség falának áttörését tartja. Fontos a család megtartó erejének erősítése, a gyermekvédelmi jelzőrendszeri tagok hatékony együttműködése, az állami szerepvállalás erősítése. Javasolja, hogy a gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjai minden év május 25-én – az eltűnt gyermekek nemzetközi napján – e témában rendezzenek konzultációs napot. Ugyanezen a napon a rendőrség – a polgárőrség bevonásával – tartson közbiztonsági akciót, melynek célja minél több csellengő, a családjától távol levő gyermek megtalálása.
IV. A Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány26 válasza szerint sincs egységes fogalomrendszer, ennek hiányában a különböző szakmák adatgyűjtése sem összehasonlítható. A szaktárca álláspontjával megegyezően, az alapítvány is szükségesnek tartja az eltűnt gyermekekre vonatkozóan az egységes, minden szakterületre érvényes definíció megalkotását, valamint a gyermek fogalmának (18. életév betöltéséig) rögzítését.
Tapasztalataik szerint a gyerekeltűnés egyrészt olyan jelenség, amely gyakran gyors intézkedéseket követelő, akut veszélyhelyzetet jelent. Sok esetben viszont a gyermek eltűnése régóta tartó, kezeletlen problémákra utaló tünet lehet. A gyakorlatban is változásokat kell elérni, ugyanis ma a 15-16 éves otthonról vagy gyermekvédelmi intézményből eltűnt kamaszt ritkán keresik megfelelő intenzitással. Jól érzékelhető, hogy a 14 év feletti gyermekek esetében a szökést gyakran tulajdonítják életkori sajátosságnak (kamaszos dacreakció). Ezt a hiedelmet kell először megdöntenie a bejelentőnek ahhoz, hogy valós veszélyhelyzetként érzékelje a szakember (rendőr, szociális munkás stb.) az eltűnést. Az eltűnt gyermekekre vonatkozó27 definíción belül különböző kategóriákat kellene bevezetni. Szükség lenne a „gondozásból eltűnés” definiálására, mert a tapasztalatok szerint a szakemberek a gyakorlatban másképp ítélik meg a gondozásból szökő gyermeket, mint, aki a családjából indul útnak. Vizsgálni kellene azt is, hogy a Gyvt. veszélyeztetettség fogalmába hogyan illeszthető be a gyermekeltűnés fogalma, és az a rendőrség, a gyámhivatalok szabályrendszerében hogyan jelenik meg. 
Az alapítvány különösen nehezen kezelhetőnek tartja a gyermekeltűnést a családon belüli „gyermekrablás” a válás/különköltözés eseteiben, amikor a gyerek elhelyezéséről, a kapcsolattartásról még nem született jogerős döntés. A helyzet rendezése problematikus és hosszadalmas, a kezelés eszköztárából szinte teljesen hiányzik a mediáció. Gondot okoz, hogy a vándorló családok többnyire nem jelennek meg az ellátórendszerben, pedig az ő gyermekeik a legkiszolgáltatottabbak. Az alapítvány a szökések, eltűnések megelőzése érdekében javasolja a rendőrök, a pedagógusok, gyermekjóléti szolgálatok, a gyermekvédelmi szakellátás munkatársainak közös oktatását, tréningjét. A pedagógusok és a helyi gyermekjóléti szolgálat bevonásával olyan bűnmegelőzési akciók, programok szervezését, amelyek kifejezetten a szökés, csellengés problémakörével foglalkoznak. Kívánatos a gyermekjóléti alapellátás, a gyermekvédelmi szakellátás és a rendőrség partneri együttműködése. A szökés, csellengés veszélyeiről informálni kell a gyermekeket, tudatosítani kell bennük, hogy a szökésen kívül van más lehetőség. Annak érdekében, hogy valós veszélyként tekintsenek a jelenségre, elengedhetetlen a széles társadalmi szemléletformálás. Az eltűnések hatékony kezeléséhez szükség van a szökés okainak feltárása és tudomást kell szerezni arról is, hogy hová szökik a gyermek. 
Az alapítvány kiemelten fontosnak tartana a gyermekotthonokban folytatott kutatást, ami arra deríthetne fényt, hogy milyen módon reagál a gyerekvédelem a jelenségre, mit kezd vele. 
V. A Csellengők műsorvezetőjének tapasztalatai szerint, ha a rendőrség megtalálja a gyermeket, akit prostituáltként „dolgoztattak”, az okok mélyebb feltárása nélkül fogadja el a gyermek vallomását, aki nyilvánvalóan nem fog a futtatója ellen vallani. Ha a gyermekért a szülő nem megy el (pl. azért, mert nincs pénze útiköltségre), a gyermeket elengedik. Ilyenkor könnyen előfordulhat, hogy nem jut haza, ismét prostitúcióra kényszerül. A futtatója már várja, a rendőrség pedig kísérletet sem tesz arra, hogy utána járjon mi lesz a gyermekkel, a gyermekjóléti szolgálatnál nem jelez. A műsorvezető álláspontja szerint a tankötelezettség 16 éves korra való leszállításával fennáll annak a veszélye, hogy több lesz az olyan csavargó, csellengő gyermek, aki a közoktatás és a gyermekjóléti alapellátás látóköréből eltűnik. Javasolja a tankötelezettségi korhatár 18 éves korig való felemelését, megoldásnak tartja a tartalmas szabadidős programok szervezését, ifjúsági hálózatok kiépítését. Végül hangsúlyozta a média szerepét, felelősségét is. A gyermekvédelmi intézményekből szökött gyermek megtalálásakor mindig legyen lehetőség és anyagi erőforrás arra, hogy az intézmény dolgozója menjen a gyermekért. Amikor egy gyermek eltűnés összefüggésbe hozható prostitúcióra való kényszerítéssel, megtalálása után rehabilitációja elengedhetetlen.

8) Ombudsmani érveléseim
Korábbi, az AJB-2227/2010. számú jelentésemben részletesen foglalkoztam a gyermekekkel szembeni rossz bánásmód egyes aspektusaival, melynek során kiemeltem, hogy a gyermekvédelmi jelzőrendszer feladata a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése, vagyis minden olyan tényező feltárása és kiküszöbölése, amely a gyermek testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését gátolja vagy akadályozza. A veszélyeztetettség felismerése, a gyermekvédelmi jelzőrendszer működése különösen fontos a gyermekkel való rossz bánásmód eseteinek feltárásában, mivel az akár a gyermek életét vagy testi épségét is veszélyeztetheti közvetetten vagy közvetlenül.
Fontos hangsúlyozni, hogy vannak olyan tényezők, amelyek fokozzák a gyermek áldozattá válásának kockázatát, hiszen például az érzelemszegény környezetben felnövő, a társadalmilag elszigetelten élő, állami gondoskodásban nevelkedő gyermekek hajlamosabbak a szexuális áldozattá válásra. Ennek okán különösen fontos, az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségéből fakadóan a szakellátásban élő gyermekek érzelmi-fizikai-pszichikai biztonságának fokozott garantálása.
Ehelyütt merül fel az intézményes bántalmazás kérdésköre, amelyről beszélhetünk minden olyan módszer, eljárás, egyéni reakció esetén az intézményi ellátásban élő gyermekkel kapcsolatban, amely bántalmazó, elhanyagoló módon bánik a rábízottal, amely a gyermek egészségi állapotát, biztonságát, fizikai vagy lelki jólétét veszélyezteti, bármely módon kihasználja, vagy visszaél a gyermekkel, alapvető jogainak érvényesítését akadályozza, ellehetetleníti.28 Nemzetközi és hazai szakemberek egyértelműen rizikófaktornak tekintik az intézményi elhelyezést az abúzus előfordulásának szempontjából. Természetesen nagyon sokféle intézmény működik és a szakellátásba kerülő gyermekek is különböző háttérrel rendelkeznek. Többek között a szülői gondoskodás valamely okból való hiánya (szülő halála, átmeneti vagy tartós akadályoztatása, gondozási képtelensége, szegénység vagy betegség okozta elhanyagolás, elhagyás) miatt; rossz, bántalmazó szülői bánásmód miatt; fogyatékosság, speciális szükségletek miatt; bentlakásos iskolai elhelyezés okán; bűncselekmény elkövetése miatt; saját hazájából valamely okból történő menekülés következtében; kísérő nélkül menekültként, vagy más okból elhagyott gyermekként. Ezen okokból, különböző életkorban, lelki-fizikai-mentális állapotban a legkülönfélébb intézményekbe, gondozási formákba kerülnek a gyermekek. Kiemelt jelentőségű éppen e tényezők miatt egyénre szabottan, a gyermek jólétét, igényeit biztosítani, fokozott figyelmet, speciális gondoskodást és védelmet nyújtani abban a helyzetben, amely eleve sok frusztrációt, egyenlőtlen hatalmi viszonyokat, kirekesztést, sebezhetőséget hordoz egy egészségesen működő, kiegyensúlyozott családi élethez képest. Ehhez járulhat hozzá további nehézségként (és egyben kockázati tényezőként) a segítő személyzet – jó szándék megléte esetén is – a fenti körülményekből fakadó nehéz helyzetek, problémák kezelésére való képtelensége, megfelelő alap- vagy továbbképzésük hiánya, túlterheltsége, a szakemberek egymás közti egyeztetésének hiánya következtében. Minél zártabb egy intézmény, annál rosszabbak a kilátások a gyermekek számára, hogy a falak mögött elkövetett és szemtanúként, vagy áldozatként elszenvedett erőszak nyilvánosságra kerüljön, ismertté és vizsgálat tárgyává váljon, amely nemcsak a rövid távú segítségnyújtást, a kártérítés lehetőségét zárja ki, hanem hosszú távon tartja fenn az ellenőrizhetetlen, felelősségre vonás nélkül maradó, legitim bántalmazás szabadságát.
A 0-3 éves gyermekeket gondozó intézményekben folytatott vizsgálat kapcsán közzé tett AJB 849/2010. számú jelentésemben részletesen foglalkoztam az intézményi ellátás kérdése kapcsán azzal, hogy (különösen a korai életszakaszban eltöltött) intézményes nevelés nem képes az egészséges fejlődéshez szükséges, egyénre szabott, pszichológiai és fejlődés-lélektani feltételeket biztosítani, az intézményekben elhelyezett gyermekek fejlődése néhány hónap alatt is visszafordíthatatlan károkat szenvedhet. Ennek okán az Európai Unió a 0-3-éves kor közötti intézményes nevelést alapvetően nem támogatja, s a nemzetközi szervezetek jelentős része, e korosztály intézményi elhelyezésének kifejezett tilalmát javasolják.
A de-institucionalizáció egyre intenzívebb nemzetközi trendjének dacára egyes adatok szerint, mintegy 8 millió gyermek nevelkedik intézményi gondoskodásban világszerte, s körülbelül több mint 1 millió Közép-Kelet Európában. Magyarországon semmilyen adat nem áll rendelkezésre arról, hogy az intézményekben élő gyerekek között és sérelmükre milyen gyakorisággal, súlyossággal, jelleggel fordulnak elő bántalmazások, ki az elkövető, holott a gyermekek egymás közötti és a gondozók részéről elkövetett erőszakos cselekmények is fontos jelzései lehetnének az intézményi problémáknak; és annak megismerését követően, ha nem is teljességgel megszüntetni, de annak mértékét és elfogadottságát csökkenteni lehetne.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatásköröm tekintetében
Az alapvető jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének 1) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Mindezek alapján tehát megállapítható az eltűnt gyermekekkel foglalkozó szervezetekre kiterjedő vizsgálati hatásköröm.

II. Az érintett alapjogok tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta a biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. [Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.]
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, és amíg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.29
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. 
A gyermek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát az Alaptörvény XVI. cikkének (1) bekezdése deklarálja. A gyermeket főszabályként minden olyan alapvető jog megillet, mint bármely más embert, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. Erre tekintettel kifejezetten a gyermekek jogaként rögzíti a törvény a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Ennek megfelelően a gyermek szülei, családja, az állam és a társadalom valamennyi tagja is köteles a gyermek jogait tiszteletben tartani, és a társadalom fennmaradásának zálogaként biztosítani számára a megfelelő fejlődéséhez szükséges feltételeket. A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga az állam kötelességét alapozza meg a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére.30 A gyermek, mint az alapjogok alanya oldalán az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. Ezt az alaptételt megtaláljuk a Gyermekjogi Egyezménynek a preambulumában is, amely rögzíti, hogy a gyermeknek, figyelemmel fizikai és szellemi érettségének hiányára, különös védelemre és gondozásra van szüksége, nevezetesen megfelelő jogi védelemre, születése előtt és születése után egyaránt.

II. Az ügy érdemében
1. Alapvető problémát jelent, hogy az eltűnt gyermekekre vonatkozó egységesen értelmezendő fogalom meghatározására ez idáig nem került sor. Ez sürgősen orvosolandó kérdés mind az adatgyűjtés- és szolgáltatás, mind a hatékony bűnmegelőzés érdekében, amit alátámaszt a nemzeti erőforrás miniszternek és a módszertani szakszolgálat vezetőjének véleménye is. 
Megállapítom, hogy az eltűnt gyermek fogalma meghatározásának hiánya a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz fűződő joga sérelmének közvetlen veszélyét idézi elő.
2. A gyermekeltűnésekkel kapcsolatos adatok bekérésekor, megkereséseimben nem tudtam megjelölni egységes szempontrendszert. Ennek okán az adatszolgáltatók maguk döntöttek arról, hogy a rendőrségi statisztikai, vagy a gyermekvédelmi szakellátás nyilvántartási adatait használják-e, illetve az adatgyűjtéshez a gyermekjóléti szolgáltatásoktól kérnek-e információkat, esetleg több forrásból gyűjtenek adatokat. A rendelkezésemre bocsátott adatokból arra következtettem, hogy az eltűnés (csellengés, szökés) elsősorban gyermekvédelmi szakellátásban élő, 14 év feletti gyermekeket – jellemzően lányokat – érint. Az engedély nélkül távozók közül sokan speciális ellátást nyújtó intézményben élnek. A gyermekvédelmi intézményekből többnyire szüleikhez, más rokonaikhoz, ismerőseikhez mennek a gyermekek. A 14 évnél idősebb lányok jellemzően a barátjukhoz szöknek. Gyakori, hogy egy gyermek többször távozik engedély nélkül az intézményből. Van, aki folyamatos szökésben van, vagy egyetlen napot sem tölt az intézményben. A nevelőszülői gondoskodásokból kevesen szöknek, aminek feltételezhető oka, hogy nevelőszülőhöz általában a kisebb, kevésbé „problémás” gyermekeket helyezik. Speciális szükségletű gyermek csak elvétve nevelkedik ebben a gondoskodási formában. A gyermekvédelmi szakellátásból engedély nélkül távozó gyermekek egy része önként tér vissza az intézménybe, felkutatásukról és visszavitelükről többnyire a rendőrség, vagy a gyermekotthon gondoskodik.
A családjukból eltűnt, elcsavargott gyermekek közül többen térnek önként haza. Ezek egy részét a rendőrség, vagy a szülő közterületen, vagy barátoknál, ismerősöknél, rokonoknál találja meg. Az adatok között a családból eltűnt gyermekek száma nagymértékben alulreprezentált. A megbúvó látencia mellett, nem jelennek meg semmilyen statisztikában többek között azok a 18 év alattiak, akiket családjuk „kidob”, vagy azért mennek el otthonról, mert elhanyagolják, elüldözik őket, akiket senki nem keres, pedig ők azok, akik a legnagyobb mértékben áldozatul esnek a prostitúciónak és más kereskedelmi célú kihasználásnak. 
Mindezek mellett nagyon fontos lenne jobban megérteni a szakellátásból való (a jelzések szerint ezen belül is a speciális gyermekotthonokból, annak hatványozott rizikói miatt még gyakrabban előforduló) szökések okát. A gyermeki jogok védelme szempontjából (és a nemzetközi elvárások, működő jó gyakorlatok iránya okán is) határozottan elutasítandó az a némely gyermekvédelmi intézmény válaszában képviselt álláspont, mely szerint az intézmények biztonságának fokozására való hivatkozással, azok zártabbá tétele megoldást jelentene a szökések elkerülésére. Ez az álláspont nemcsak a jelenlegi gyermekjogi rezsim szellemiségének, a de-institucionalizációra törekvő európai tendenciáknak mond ellent, hanem a gyermek védelmét és gondoskodását a vér szerinti szülők helyett ellátó állami helytállás megfelelősségének is. A módszertani szakszolgálat igazgatója üdvözlendő módon hangsúlyozta válaszában az empatikus, befogadó környezetet garantáló, a gyermek szükségleteihez és igényeihez igazodó intézményi struktúra kialakításának fontosságát, amely elsődlegesen a gyermek legjobb érdekét tartja szem előtt.
Mindezek alapján megállapítható, hogy nincs olyan a – gyermekeltűnéssel kapcsolatos – országos, komplex adatgyűjtési rendszer, amely alkalmas lenne az eltűnéssel összefüggő problémakör teljes körű feltárására, következtetésekre, valamint a probléma kezelésére. Az egységes adatbázis hiánya visszásságot okoz  az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdésben deklarált, a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz fűződő jogával összefüggésben.
3. A Békés és a Fejér Megyei Kormányhivatal információja szerint a rendőrség írásban jelzi a gyermekjóléti szolgálatnak, ha a gyermek családból való eltűnése miatt eljárást indított. Fejér megyében, ha a szakellátásból tűnik el a gyermek, a rendőrség az intézménnyel veszi fel a kapcsolatot. Nógrád, valamint Tolna megyében a gyermekjóléti szolgálatokhoz gyermekeltűnéssel kapcsolatos jelzés nem érkezett. Tolna megyében a gyermekjóléti szolgálatok 90%-a kötött együttműködési megállapodást a rendőrséggel, de az eltűnt gyermekek esetében teendő intézkedésekre ez nem terjed ki.
A Gyvt. meghatározása szerint a veszélyeztetettség: olyan – a gyermek vagy más személy által tanúsított – magatartás, mulasztás vagy körülmény következtében kialakult állapot, amely a gyermek testi, értelmi, érzelmi vagy erkölcsi fejlődését gátolja vagy akadályozza. A gyermek veszélyeztetettségét a rendőrség köteles a gyermekjóléti szolgálatnak jelezni, annak megszüntetése érdekében a szolgálattal együttműködni. A családon belüli erőszak kezelésével és a kiskorúak védelmével kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról szóló ORFK utasítás 25. pontja szerint a kiskorú eltűnése miatt folytatott közigazgatási eljárás során – ha a gyermek családból tűnt el – az eltűnés tényéről, és körülményeiről haladéktalanul értesíteni kell a gyermekjóléti szolgálatot.
A Tolna megyei tapasztalatok azt sugallják, hogy a rendőrkapitányságok nem mindegyike ismeri az idézett ORFK utasításban foglaltakat. A gyermekvédelmi szakszolgálat szerint sem tesz minden esetben eleget a rendőrség az eltűnt gyermekkel kapcsolatos jelzési kötelezettségének. 
Mindemellett a válaszadók egy része hangsúlyozta az általam is osztott azon álláspontot, mely szerint az intézményekből eltűnő, szökő gyermekek ott tartása, a szökések megelőzése – még, ha a hatékonyság növelése érdekében, több társszervet is be kell vonni – elsősorban a gyermek védelmét és gondoskodását helyettesítő állami helytállási kötelezettség, illetve a gyermekvédelem feladata elsődlegesen. Tekintettel arra, hogy a gyermekeltűnések, (még egzakt adatok híján is) vélhetően az ismertté váló esetszámnál jóval gyakrabban érintik a vér szerinti családokat – véleményem szerint – a gyermekvédelmi alapellátásnak is van feladata.
Tekintettel arra, hogy maga a csavargás, szökés, eltűnés már önmagában a gyermeket veszélyeztető helyzet, továbbá, hogy a jelzési kötelezettséget a rendőrség számára jogszabály írja elő, a gyermekvédelmi szakszolgálat rendőri szerv által való értesítésének elmaradása visszásságot okozott az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdésében rögzített, a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, továbbá a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz fűződő jogával összefüggésben. 
4. A gyermekeltűnés megelőzése érdekében több megyében a rendőrkapitányságok végeznek megelőző, felvilágosító munkát a közoktatási, és egyes helyeken a gyermekvédelmi intézményekben. Az iskolakerülés, csellengés megelőzésére jó tapasztalatok vannak a polgárőrség, az iskolák, valamint a gyermekjóléti szolgálatok együttműködésével kapcsolatban. A gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjainak közös munkálkodása is a prevenciót segíti. A szabadidő hasznos eltöltésére szervezett prevenciós programoknak, játszóházaknak, klubfoglalkozásoknak szintén jelentős szerepe van a megelőző munkában. Támogatandó a kallódó, csellengő gyermekek utcai szociális munkások általi felkeresése is.
Ismételten felhívom a figyelmet arra, hogy a Gyermekjogi Egyezmény értelmében a 18. életévét be nem töltött személy gyermeknek számít, akit életkoránál fogva fokozott védelem illet meg. Az a gyakorlat, hogy az ellátást nyújtó szerv, vagy a rendőrség azért kezdeményezi az ideiglenes hatállyal gyermekvédelmi szakellátórendszerbe helyezett, vagy nevelésbe vett gyermek szakellátása szükségességének felülvizsgálatát, mert a gyermek a beutalást követően egyetlen napot sem tartózkodik az intézményben, vagy onnan folyamatos szökésben van, ellentétes a Gyermekjogi Egyezményben, valamint a Gyvt.-ben deklarált – a gyermek mindenekfelett álló érdekeinek figyelembevételére vonatkozó – elvvel. 
Minderre tekintettel az előzőekben ismertetett felülvizsgálat kezdeményezésének gyakorlata a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézi elő.
Az adatszolgáltatók a családból való eltűnés okaiként a családi konfliktusokat, rendezetlen családi viszonyokat, a gyermeket túlzottan korlátozó szülői magatartást, a gyermek súlyos magatartási problémáit, kortárs csoport hatását, szerelmi kapcsolatát, a rossz iskolai teljesítmény miatt felelősségre vonástól való félelmet jelölték meg. A Somogy megyei oktatási intézmények nemcsak a kortársak, hanem a nevelők agresszív magatartását is nevesítették eltűnési okként. Az okok között nagyon ritkán jelenik meg családon belüli erőszak (a gyermek elhanyagolása, lelki és/vagy fizikai bántalmazása). E téren nagy a látencia. A gyermekvédelmi szakellátásból való eltűnés elsődleges oka a családi környezetbe való visszavágyás, az intézményi kötöttségektől való szabadulás, a szabadságvágy, az intimitás hiánya, a bezártság-érzés, az impulzusok hiánya, a 14 évnél idősebb lányoknál a társkapcsolat folytatása, a kortárs csoport követése, de a háttérben lehet a kortárscsoporttal való kapcsolat ellehetetlenülése is.
Azon kérdésemre, hogy az érintett hatóságok és szervek megtesznek-e mindent annak érdekében, hogy a lehető legalaposabban megismerjék a konkrét veszélyhelyzetet, illetve megfelelően vizsgálják-e ki az eltűnés mögöttes okát, a családból eltűnt gyermekek tekintetében konkrét választ nem kaptam. A családból eltűnt gyermek esetében egyes gyermekjóléti szolgálatok a család kérésére, vagy a rendőrség jelzésére nyújtanak segítséget. Eszköztárukat, szakember ellátottságukat azonban az okok feltárásához nem tartják elegendőnek. A szolgálatok tehetetlennek érzik magukat azokban az esetekben, amikor a családjából rendszeresen, esetleg huzamosabb ideig távol lévő kamaszt a szüleik nem keresik, jelzéssel nem élnek, bejelentést nem tesznek. Problémát okoz, hogy a különböző szakemberek sokszor egymás mellett és nem egymással összehangoltan dolgoznak. Nincs olyan elérthető háttérszolgáltatás, ahová az okok feltátását követően tovább lehetne küldeni a gyermeket, a családot. 
A gyermekvédelmi szakellátás intézményei számára jogszabály31 írja elő a gondozott gyermek eltűnése okainak és körülményeinek feltárását, aminek a szolgáltatók többé, kevésbé eleget tesznek. Az okok feltárását nehezíti, ha maga a szülő ösztönzi a gyermekét a szakellátó intézményből való szökésre, illetve azt támogatja, gyermekét bújtatja. A szökés valós okainak feltárása pszichológus hiányában sokszor nem lehetséges. Gátló tényező, hogy a rendőrség a gyermek megtalálásával a feladatot lezártnak tekinti, az eltűnés okainak feltárását nem tekinti feladatának, arra valójában nincs kompetenciája és kapacitása sem. 
A gyermekeltűnések hátterében többnyire valós okok állnak, melyek feltárása hiányában – álláspontom szerint – a probléma nem kezelhető, de a további szökések megelőzése sem lehet hatékony. Az okok feltárása és kezelése elsődlegesen a gyermekvédelem feladata. 
Megállapítom, hogy a családjából eltűnt gyermekek tekintetében a hatóságok és a gyermekvédelemi szolgáltatók az eltűnés okainak feltárásával kapcsolatos tevékenysége szabályozatlan és esetleges, ami a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézi elő.
A szökés veszélyeire, annak következményeire való figyelemfelhívásra a gyermekvédelmi intézményekben van példa. Az iskoláknak, az oktatási intézményeknek e téren azonban nincs kialakult gyakorlatuk, arról szabadon döntenek. Nem jellemző az sem, hogy az otthonról elcsellengő, vagy a szakellátásból megszökött gyermek osztaná meg tapasztalatait a kortársaival. Eltérőek a tapasztalatok a tekintetben, hogy a gyermekek mennyire vannak tisztában a csellengés, csavargás, szökés veszélyeivel. Egyesek szerint a gyermekek egyáltalán nincsenek tudatában a veszélyforrásoknak, másoknak az a véleménye, hogy az érintettek ismerik azokat, de nem veszik komolyan, veszélyérzetük nincs. Tény, hogy a gyermekek egy része a veszélyeket ismerve is jobbnak, biztonságosabbnak tartja az őket bántalmazó, elhanyagoló közegből való menekülést. Sokan azért szöknek, csellengenek, hogy elkerüljék a bántalmazást. A szökést nem a gondoskodás hiányaként, hanem a bántalmazás elkerüléseként, az érzelmi és egzisztenciális gondoskodás megszerzésére való törekvésként élik meg.
Megállapítható, hogy a gyermekkel kapcsolatban álló intézményeknek (gyermekjóléti alap- és szakellátás, közoktatási intézmények) nincs az eltűnés veszélyeire, következményeire vonatkozó felvilágosító programjuk, egységes gyakorlatuk, ami ugyancsak a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.
A gyermekeltűnés visszaszorításával összefüggésben a családok, az állami szerepvállalás és a civil szervezetek között jogszabályban rögzített, számon kérhető kötelezettség, protokoll nincs. A hatóságok és a szolgáltatók közötti együttműködés esetleges az abban részvevők akaratának, szakmai hozzáértésének és kapacitásának függvénye. E téren a civil kezdeményezés is hiányzik. A gyermekeltűnéssel kapcsolatban sokszor nem csak a családok, de a szakemberek sem tudják, kihez, mely szervezethez fordulhatnak, miben kérhetnek segítséget. Az egyes családok késedelmesen, vagy egyáltalán nem jelzik gyermekük eltűnését, így segítségük, beavatkozásuk elkésett lehet. Többnyire a nehezen kommunikáló, a rendőrséggel és/vagy a szociális szférával kapcsolatban már rossz tapasztalatokat gyűjtött, halmozottan hátrányos és/vagy esetenként kriminalizálódott szülők a jelzés hiányát azzal indokolják, hogy a hatóságokkal, szolgáltatókkal való korábbi konfliktusaik miatt nehezen kérnek segítséget. Gyakori, hogy a szülőket hibáztatják gyermekük eltűnése miatt, valós segítséget azonban nem kapnak. Akadályozza az együttműködést, ha a hatóságok és a szolgáltatók csupán jogszabályban foglalt kötelezettségüknek tesznek eleget, és nem érzékelik a valós problémát.
Összességében az adatszolgáltatók elsősorban saját tevékenységükről számoltak be, utaltak a gyermekért felelős más szervek, hatóságok, a családok felelősségére, de kevesen számoltak be arról, hogy mit tesznek az együttműködés javítása érdekében. 
Számos korábbi jelentésemben (pl. AJB 2227/2010; AJB 316/2011) részletesen foglalkoztam a jelzőrendszeri tagok közötti információáramlás nehézségeivel és hívtam fel a figyelmet arra, hogy amennyiben a gyermekvédelmi jelzőrendszer valamely tagja megtagadja vagy elmulasztja a jelzés megtételét, az a gyermeket megillető védelem elvével ellentétes és alapjoggal összefüggő visszásságot okoz.
Megállapítom, hogy a gyermekeltűnés visszaszorításával kapcsolatos együttműködés a hatóságok és a gyermekvédelmi szolgáltatók között gyakorlatilag csak a szakellátásból engedély nélkül távollévő gyermekek esetében fordul elő, és ott sem működik rutinszerűen, minden esetben hatékonyan, ami a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézi elő.
5. A Btk 194. §-a szerint „Aki végrehajtható hatósági határozat alapján elhelyezett kiskorút attól, akinél a hatóság elhelyezte, annak beleegyezése nélkül, az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából elvisz, avagy a kiskorút rejtve vagy titokban tartja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.”
A 195. § (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy „A kiskorú nevelésére, felügyeletére vagy gondozására köteles személy, aki e feladatából folyó kötelességét súlyosan megszegi, és ezzel a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését veszélyezteti, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.”
Az eltűnt gyermeket „bújtató”, őt az oktatásból, nevelésből kivonó, esetleg bűnözési célra felhasználó felnőtt felelősségét megállapító jogszabályok tekintetében a vélemények eltérőek. Van, aki az idézett jogszabályokat alkalmasnak tartja a felelősség megállapítására, mások szerint nem megoldott, vagy nem elég szigorú a szülők, illetve a gyermeket bújtatók szankcionálása. Eltérőek az álláspontok a tekintetben is, hogy mi meríti ki a gyermekelhelyezés megváltoztatása tényállását, illetve a bűncselekmény elkövetése hogyan bizonyítható. Többek véleménye szerint kívánatos lenne annak büntetőjogi szankcionálása, ha a szülő nem jelenti be gyermeke elcsavargását, csellengését, gyermekvédelmi intézményből való szökését. Van olyan álláspont is mi szerint, a jogszabályváltozás önmagában nem jelentene megoldást. Véleményem az, hogy a különböző álláspontok ütköztetése, egymáshoz közelítése, összehangolása csak széles körű, az érintett hatóságok, szakmai és civil szervezetek bevonásával folytatott párbeszéddel lehetséges. Így az ezzel kapcsolatos alapjogsérelem megállapítását mellőztem.
6. Tekintettel arra, hogy az eltűnt gyermeket kereső szülő részére nyújtandó esetleges fizetett szabadság tekintetében – az elvi támogatástól, a szabadságolás lehetőségének elutasításáig – megoszlanak a vélemények, a nemzetgazdasági miniszter az e tárgykört érintő megkeresésem alapján egyeztető tárgyalást tervez az érintettekkel. Ezt támogatandónak tartom.
7. Baranya megyében jelentős problémát okoz az iskolai napközik számának csökkenése. A hatályos közoktatási törvény 11. § (1) bekezdése szerint a tanuló joga, hogy napközi otthonos ellátásban részesüljön. A 2012. szeptember 1-jén hatályba lépő köznevelési törvény a napközi otthonos foglalkozás szervezésére vonatkozó rendelkezést nem tartalmaz, és csak a 2013. szeptember 1-jétől hatályos 27. § (2) bekezdés alapján lesz kötelező az általános iskolában a nevelés-oktatást úgy szervezni, hogy a foglalkozások legalább tizenhat óráig tartsanak. Ebből következően 2012 szeptembere és 2013 szeptembere között a tanórákat követő, délutáni foglakozások szervezésére az iskolákat jogszabály nem kötelezi, a gyermekek napközbeni ellátása gyermekjóléti alapellátási feladat.32
A Gyvt. 2011. december 31-éig hatályos rendelkezése szerint a gyermekek napközbeni ellátása – egyebek mellett – megszervezhető volt nyári napközis táborban, valamint a Kt. hatálya alá tartozó óvodában, iskolai napköziben. A 2012. január 1-jétől hatályos szabályozás a gyermekjóléti alapellátás keretében nyújtott gyermekek napközbeni ellátásának formái között a nyári napközis tábort, valamint a Kt. hatálya alá tartozó óvodát, iskolai napközit nem említi. A Gyvt. 41. § (2) bekezdése szerint a gyermekek napközbeni ellátását különösen az olyan gyermek számára kell biztosítani, akinek fejlődése érdekében állandó napközbeni ellátásra van szüksége, akit egyedülálló vagy időskorú személy nevel, vagy akivel együtt a családban három vagy több gyermeket nevelnek. Napközbeni ellátásban kell részesíteni azt a gyermeket is, akinek a szülője, gondozója szociális helyzete miatt az ellátásról nem tud gondoskodni. Álláspontom szerint a csellengéssel, csavargással érintett korosztály számára a szorgalmi időszakban a délutáni napközi otthonos foglakozások alatt van lehetőség – a probléma megelőzését elősegítendő – értelmes szabadidős foglakozások szervezésére. A prevenció területén pedig különösen nagy jelentősége van a nyári szünet értelmes eltöltésének. A gyermeket nevelő családok munkavállalását, munkavégzését is ellehetetlenítheti, ha a gyermeke számára – különösen a nyári időszakban – nem érhetők el a korábban jól bevált napközis táborok. A hátrányos helyzetű családok számára pedig megfizethetetlen – bármely más, az iskola, vagy a gyermekjóléti alapellátáson kívüli –, üzletszerűen szervezett, az egész nyári szünet időtartamát kitöltő program.
Megállapítom, hogy a jogi szabályozás hiányossága visszásságot okoz az Alaptörvény B) cikke (1) bekezdésében rögzített, a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben, valamint a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét is előidéi.
Nincs arra vonatkozó jogszabályi előírás sem, ami a közoktatási és/vagy a gyermekjóléti alapellátási intézmények számára tájékoztatási kötelezettséget írna elő a napközbeni ellátásról. Jogszabály az ellátásra vonatkozó igények felmérésére sem ír elő kötelezettséget. A jogi szabályozás hiányában az iskolák és/vagy a gyermekjóléti szolgálatok a tájékoztatásról és az igények felmérésről szabadon – akár a gyermek és a család igényeinek, szükségleteinek figyelmen kívül hagyásával, az intézmény és/vagy a fenntartó érdekeinek és kapacitásának függvényében – dönthetnek. 
E jogi szabályozás hiányossága ugyancsak visszásságot okoz a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, valamint a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával összefüggésben.
Az adatszolgáltatók jelezték az oktatási-nevelési intézmények – jogszabályon alapuló – gyermek- és ifjúságvédelmi felelősi rendszerének teljes körű kialakításának hiányát. A hatályos közoktatási törvény szerint a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős alkalmazásáról a nevelési-oktatási intézmény vezetője dönt. Az ez év szeptember 1-jén hatályba lépő köznevelési törvény szerint a gyermek- és ifjúságvédelmi feladatok megszervezéséért és ellátásáért a köznevelési intézmény vezetője felelős. A törvény azonban nem rendelkezik a feladatellátás módjáról (pl. iskolában dolgozó pedagógust bíz meg a vezető a feladattal, több oktatási intézmény foglalkoztatott egy szakembert) és nem tartalmaz a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős képesítésére, órakeretére, valamint finanszírozására vonatkozó előírást sem. Álláspontom szerint a feladatellátás keretjellegű szabályozása lehetővé teszi a gyermek mindenekfelett álló érdekeit figyelmen kívül hagyó döntést. 
A hivatkozott jogi szabályozás hiányossága ez esetben is visszásságot okoz a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével és a gyermeket megillető gondoskodás és védelem jogával kapcsolatban.
A korábbi évek gyermeki jogok érvényesülése tárgyában folytatott vizsgálataim tapasztalatait megerősítve, az adatszolgáltatók33 ezúttal is jelezték a gyermekpszichiátriai szakellátás hiányosságait. Az AJB 1298/2011. számú jelentésemben tett ajánlásomra adott miniszteri válaszra tekintettel újabb intézkedést nem teszek.34
A gyermekek eltűnésével, szakellátásból való engedély nélküli távollétével kapcsolatos eljárások tekintetében is igen eltérőek a vélemények. Az országos rendőr-főkapitány szerint a gyermekvédelmi intézményekből engedély nélkül távol levők felkutatását és előállítását követően a gyermekek gondozási helyére való visszaviteléről – döntő többségben – a rendőrség gondoskodik, abban az intézmény nem vesz részt. 
Ezzel szemben több szakszolgálat számolt be arról, hogy a gyermeket keresik, ha lehetőségük van rá, vissza is viszik az intézménybe, vagyis az NM rendelet előírásai szerint járnak el. Van olyan megye is ahol kifogásolták, hogy az otthonról, vagy gyermekvédelmi intézményből eltűnt kamaszt a rendőrség ritkán keresi megfelelő intenzitással, az ügyet elbagatellizálják. Előfordul az is, hogy a szakellátásból megszökött gyermeket az első alkalommal felkutatják, ha többször, vagy folyamatosan szökik, bár tartózkodási helyét ismerik – hivatkozva arra, hogy úgyis azonnal távozik az intézményből – nem intézkednek. Problémát jelent, hogy a 14 év feletti gyerekek esetében a szökést gyakran tulajdonítják életkori sajátosságnak. Nincs egységes gyakorlat a gyermek akár otthonról, akár a szakellátásból való eltűnésére, önkéntes visszatérésére, intézmény általi visszavitelére vonatkozó jelzések tekintetében sem. Az országos rendőrfőkapitány és a módszertani szakszolgálat vezetője egyaránt aggályosnak tartja, hogy a gyermeket akkor is eltűntként kell kezelni és köröztetni kell, ha tartózkodási helye ismert, a gondozó intézménnyel tartja a kapcsolatot.
Az NM rendelet 86. §-a egyértelműen rendelkezik arról, hogy a szakellátásban élő gyermeket mely esetekben kell eltűntként kezelni, felkutatása érdekében a rendőrséget mikor kell értesíteni. A rendelet szabályozza az ellátást nyújtó kötelezettségeit, a BM rendelet pedig a gyermek megtalálását követő teendőket írja le.
Megállapítom, hogy az egységes jogértelmezés hiánya a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonsághoz követelményét sérti.

Intézkedéseim
1. A vizsgálat során feltárt alapjogokkal összefüggő visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében 
a/ az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy
– gondoskodjon annak jogszabályban való rögzítéséről, hogy a tanulók napköziotthoni ellátáshoz való jogát kötelezően biztosítani kell, 
– gondoskodjon arról, hogy a közoktatási és/vagy a gyermekjóléti alapellátás intézményei – szóban és írásban is – adjanak tájékoztatást a családoknak a gyermekek napközbeni ellátásának lehetőségeiről, valamint az ellátási igények kötelező írásbeli felméréséről,
– fontolja meg a nemzeti köznevelésről szóló törvénynek az oktatási intézmények gyermek- és ifjúságvédelmi felelősei képesítésére, órakeretére és finanszírozására vonatkozó kiegészítését. 
b/ az Ajbt. 31. § (1) bek. alapján a nemzeti erőforrás miniszternek javaslom, hogy 
– a Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézet, valamint az Országos Rendőr-főkapitányság bevonásával az eltűnt – kiemelt figyelemmel az otthonukból menekülő és a családjuk által nem keresett – gyermekekre vonatkozóan dolgozzon ki egységes fogalom- és adatgyűjtési rendszert az eltűnés okainak feltárása, visszaszorítása céljából,
– fontolja meg annak lehetőségét, hogy a közoktatási intézmények tananyagában kötelező jelleggel szerepeljen a gyermekek felvilágosítása az eltűnés veszélyeiről, annak következményeiről,
– fontolja meg nyilvános, a civil társadalom szereplőinek 	bevonásával történő, széleskörű konzultáció lefolytatását a gyermek eltűnés jelenségével kapcsolatban, kitérve a nemzetközi szinten jól működő, jó gyakorlatok megismertetésére.
– kiemelten segítse a 116 000 forródrót hatékony működését és igyekezzen megjeleníteni e lehetőséget jobban – fakadóan az Európai Bizottság elvárásából is – a kormányzati politikában és ismertetőanyagok, kampány, intenzívebb kommunikáció révén megismertetni azt a széles közvéleménnyel.
c/ az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem az országos rendőr-főkapitányt, hogy
 – hívja fel a megyei rendőr-főkapitányságok és a városi rendőrkapitányságok figyelmét a Gyvt.-ben és a vonatkozó ORFK utasításban foglalt jelzési kötelezettségük maradéktalan teljesítésére. 
d) az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján javaslom a belügyminiszternek, hogy
– kezdeményezzen széleskörű szakmai egyeztetést az eltűnt gyermek felkutatására vonatkozó jogszabályok egységes értelmezése, esetleges módosítása szükségességének felülvizsgálata, valamint az eltűnt gyermeket „bújtató”, őt az oktatásból, nevelésből kivonó, esetleg bűnözési célra felhasználó felnőtt felelősségére vonatkozó jogi szabályozás áttekintése érdekében.

Budapest, 2012. április 23.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

1. Melléklet: Lábjegyzet
1 http://www.npia.police.uk/cra/
2 A Fejér Megyei Kormányhivatal, a Tolna Megyei Kormányhivatal és a Veszprém Megyei Kormányhivatal tájékoztatása alapján
3 Lásd 2. számú melléklet a) pont 
4 Lásd 2. számú melléklet b) pont
5 Lásd 2. számú melléklet e) pont
6 Lásd 2. számú melléklet f) pont
7 Lásd 2. számú melléklet g) pont
8 Lásd 2. számú melléklet h) pont
9 Lásd 2. számú melléklet c) pont
10 Lásd 2. számú melléklet d) pont
11 Lásd 2. számú melléklet i) pont
12 Lásd 2. számú melléklet k) pont
13 Lásd 2. számú mellélet j) pont
14 Lásd 2. számú mellékelt l) pont
15 Lásd 2. számú melléklet m) pont
16 Lásd 2. számú melléklet o) pont
17 Lásd 2. számú melléklet p) pont
18 Lásd. 2. számú melléklet q) pont
19 http://www.c3.hu/~droginfo/dada.html
20 Az ELLEN-SZER program a Magyar Rendőrség biztonságra nevelő középiskolai programja. A Rendőrség Bűnmegelőzési Szolgálata a bűnözés okozta veszélyekkel leginkább érintett korosztály, a középiskolások részére fejlesztette ki ezt a Programot, amely az 1992. évben kidolgozott D.A.D.A. Program tervszerű, tovább fejlesztett változata, amely elődje elveit és ismeretanyagát a célzott korosztály igényeinek megfelelően átszabva alakította ki. Az "ELLEN-SZER" Program a középiskolás, célzottan (gimnáziumban, szakközépiskolában, szakmunkásképzőben, szakiskolában tanuló) a 10. és 11. évfolyamos fiatalok részére készült, mivel a korosztály tagjainak életkori sajátosságaira építve végez bűnmegelőzési nevelést. A kamaszkor számos krízishelyzetet teremt a fiatalok számára, melyet nagyon nehéz sérülések nélkül átvészelni. A Program arra vállalkozik, hogy ebben a kritikus időszakban mellé áll a fiataloknak és hasznos információkkal, tanácsokkal segíti őket az eligazodásban, abban, hogy ne váljanak veszteseivé ennek a korszaknak
21 Lásd Gyvt 57. § (2) bek. b/ és d/pont.
22 Lásd Kovács-Tóth 2005, Bede-Rakos-Miklósi 2010.
23A módszert Viktor Frankl, Auschwitzot megjárt osztrák orvos dolgozta ki. A módszer elve, hogy ha neurotikusan (vagyis alaptalanul, nem valóságosan) félünk valamitől, akkor el kell kezdenünk azt kívánni, amitől félünk. Mégpedig extrovertáltan, kimondva, humorosan, eltúlozva.
24 Lásd OBH 4226/2006., OBH 5158/2007., OBH 1905/2009. és AJB 2227/2010. számú jelentések
25 Bede-Rakos-Miklósi: A lemez két oldala – szökési mintázatok elemzése, In: Család, Gyermek, Ifjúság 2010/6)
26 Az alapítvány 2008 júniusa óta a 116 000, európai egységes hívószámon nyújtja az Eltűnt Gyerekek Segélyvonala szolgáltatását. Szökéssel, csellengéssel, gyerekeltűnéssel kapcsolatos esetekkel elsősorban ezen keresztül találkoznak Egy-egy eltűnéssel kapcsolatos veszélyhelyzet a Szakember-Szakember Vonalra valamint a Kék Vonal Ifjúsági és Gyerektelefonra is érkezik. 
27 A Mssing Children Europe tagszervezeteként a 2011-ben a Kék Vonal az alábbi kategóriák használatát vezette be: szökés/eltűnés (runaway), családon belüli gyermekelrablás, bűnügyi gyermekrablás, elveszett, megsérült vagy más okból eltűnt gyermekek, eltűnt, kíséret nélküli migráns gyermekek
28 Herczog Mária: Gyermekbántalmazás. Complex Kiadó, Budapest. 2007: 143.
29 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat
30 Vö. 21/19996. (V. 17. ) AB határozat 
31 Lásd NM rendelet 86. § (7). Bek.
32 Lásd a Gyvt. 41. §
33 Lásd OBH 3536/2009., AJB 1092/2011. és AJB 797/2011. számú jelentések
34Az AJB 1298/2011. számú jelentésben a feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében felkértem a nemzeti erőforrás miniszterét hogy tegyen határozott és összehangolt lépéseket annak érdekében, hogy hazánk e jelenséggel érintett régióiban megszűnjön a gyermekpszichiátriai fekvőbeteg–és sürgősségi ellátáshoz való hozzáférés jelenlegi hiánya; továbbá tegyen intézkedéseket a gyermekpszichiáterek számának emelkedését eredményező feltételrendszer kialakítása, a jelenlegi helyzetben pedig a jelzett szakterület hiányszakmává minősítése érdekében. A miniszter válasza szerint  gyermekpszichiátriai és addiktológiai ellátás problémáinak megoldása érdekében az egyeztetések a szociális és az egészségügyi szakterület között megkezdődtek.

2. Melléklet: Az Alkalmazott jogszabályok
1978. évi V. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
194. § Aki végrehajtható hatósági határozat alapján elhelyezett kiskorút attól, akinél a hatóság elhelyezte, annak beleegyezése nélkül, az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából elvisz, avagy a kiskorút rejtve vagy titokban tartja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
195. § (1) A kiskorú nevelésére, felügyeletére vagy gondozására köteles személy, aki e feladatából folyó kötelességét súlyosan megszegi, és ezzel a kiskorú testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését veszélyezteti, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. (2) Ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, az (1) bekezdés szerint büntetendő az a nagykorú személy, aki kiskorút bűncselekmény vagy szabálysértés elkövetésére, illetve züllött életmód folytatására rábír, vagy rábírni törekszik. (3) Bűntett miatt két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő az a nagykorú személy, aki a kiskorúval kényszermunkát végeztet. (5) Az (1) bekezdés alkalmazásában a kiskorú gondozására, nevelésére vagy felügyeletére köteles személynek kell tekinteni a szülői felügyeletet gyakorló szülő, illetve gyám élettársát, továbbá a szülői felügyeleti jogától megfosztott szülőt, ha a kiskorúval közös háztartásban vagy egy lakásban él.

1991. évi LXIV. törvény a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről (Gyermekjogi Egyezmény)
1. cikk Az Egyezmény vonatkozásában gyermek az a személy, aki tizennyolcadik életévét nem töltötte be, kivéve ha a reá alkalmazandó jogszabályok értelmében nagykorúságát már korábban eléri.
3. cikk 1. A szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban.
18. cikk 1. Az Egyezményben részes államok minden erejükkel azon lesznek, hogy biztosítsák annak az elvnek az elismertetését, amely szerint a szülőknek közös a felelősségük a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért. A felelősség a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért elsősorban a szülőkre, illetőleg, adott esetben a gyermek törvényes képviselőire hárul. Ezeket cselekedeteikben mindenekelőtt a gyermek mindenek felett álló érdekének kell vezetnie.
2. Az Egyezményben említett jogok biztosítása és előmozdítása érdekében a részes államok megfelelő segítséget nyújtanak a szülőknek és a gyermek törvényes képviselőinek a gyermek nevelésével kapcsolatban reájuk háruló felelősség gyakorlásához, és gondoskodnak gyermekjóléti intézmények, létesítmények és szolgálatok létrehozásáról.

1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról
11. § (1) A tanuló joga különösen, hogy a) kollégiumi, napköziotthoni, tanulószobai ellátásban részesüljön;
1. számú melléklet 7. A nevelési-oktatási intézmény vezetője dönti el, hogy a technikai létszám terhére milyen, a nevelési-oktatási intézmény működésével összefüggő technikai feladatokat (ügyviteli, műszaki, kisegítő, karbantartó, fűtő, udvari munkás, portás) old meg, illetve - a kötelező foglalkozáson felül - milyen speciális végzettségű szakembert (pszichológust, családpedagógust, fejlesztő pedagógust, logopédust, gyermek- és ifjúságvédelmi felelőst, orvost stb.) alkalmaz. 
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.)
33. § (2) A rendőr a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, d) aki a szülői felügyelet vagy a gyámság, illetőleg az intézeti nevelés hatálya alól engedély nélkül kivonja magát… (3) A rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani.
101. § (1) Felhatalmazást kap a miniszter, hogy rendelettel állapítsa meg […] j) az eltűnt személyek felkutatásának, illetőleg a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjét,

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.) 
5. § E törvény alkalmazásában n) veszélyeztetettség: olyan - a gyermek vagy más személy által tanúsított - magatartás, mulasztás vagy körülmény következtében kialakult állapot, amely a gyermek testi, értelmi, érzelmi vagy erkölcsi fejlődését gátolja vagy akadályozza.
17. § (1) Az e törvényben szabályozott gyermekvédelmi rendszerhez kapcsolódó feladatot látnak el - a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítése, a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése és megszüntetése érdekében - a törvényben meghatározott alaptevékenység keretében a) az egészségügyi szolgáltatást nyújtók, így különösen a védőnői szolgálat, a háziorvos, a házi gyermekorvos, b) a személyes gondoskodást nyújtó szolgáltatók, így különösen a családsegítő szolgálat, a családsegítő központ, c) a közoktatási intézmények, így különösen a nevelési-oktatási intézmény, a nevelési tanácsadó,d) a rendőrség, e) az ügyészség, f) a bíróság, g) a pártfogó felügyelői szolgálat, h) az áldozatsegítés és a kárenyhítés feladatait ellátó szervezetek, i) a menekülteket befogadó állomás, a menekültek átmeneti szállása, j) a társadalmi szervezetek, egyházak, alapítványok, k) a munkaügyi hatóság. (2) Az (1) bekezdésben meghatározott intézmények és személyek kötelesek a) jelzéssel élni a gyermek veszélyeztetettsége esetén a gyermekjóléti szolgálatnál, b) hatósági eljárást kezdeményezni a gyermek bántalmazása, illetve súlyos elhanyagolása vagy egyéb más, súlyos veszélyeztető ok fennállása, továbbá a gyermek önmaga által előidézett súlyos veszélyeztető magatartása esetén. Ilyen jelzéssel és kezdeményezéssel bármely állampolgár és a gyermekek érdekeit képviselő társadalmi szervezet is élhet. (3) Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott személyek, szolgáltatók, intézmények és hatóságok a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítése, a veszélyeztetettség megelőzése és megszüntetése érdekében kötelesek egymással együttműködni és egymást kölcsönösen tájékoztatni. (4) Ha az (1) bekezdés a)-i) és k) pontjában meghatározott személy vagy az (1) bekezdés a)-i) és k) pontja szerinti szerv alkalmazottja a (2) vagy (3) bekezdésben foglalt jelzési vagy együttműködési kötelezettségének nem tesz eleget, a gyámhivatal - jelzésre vagy hivatalból - értesíti a fegyelmi jogkör gyakorlóját és javaslatot tesz az érintett személlyel szembeni fegyelmi felelősségre vonás megindítására. A gyermek sérelmére elkövetett bűncselekmény gyanúja esetén a gyámhivatal büntetőeljárást kezdeményez. (5) A gyámhivatal a (4) bekezdésben foglaltakkal egyidejűleg egyeztető megbeszélést tart és a gyermekjóléti szolgálatnál kezdeményezi a külön jogszabály szerinti esetmegbeszélés megtartását.
41. § (1) A gyermekek napközbeni ellátásaként a családban élő gyermekek életkorának megfelelő nappali felügyeletét, gondozását, nevelését, foglalkoztatását és étkeztetését kell megszervezni azon gyermekek számára, akiknek szülei, nevelői, gondozói munkavégzésük, munkaerőpiaci részvételt elősegítő programban, képzésben való részvételük, betegségük vagy egyéb ok miatt napközbeni ellátásukról nem tudnak gondoskodni. A napközbeni ellátás keretében biztosított szolgáltatások időtartama lehetőleg a szülő munkarendjéhez igazodik. (2) A gyermekek napközbeni ellátását különösen az olyan gyermek számára kell biztosítani, a) akinek fejlődése érdekében állandó napközbeni ellátásra van szüksége, b) akit egyedülálló vagy időskorú személy nevel, vagy akivel együtt a családban három vagy több gyermeket nevelnek, kivéve azt, akire nézve eltartója gyermekgondozási díjban részesül,c) akinek a szülője, gondozója szociális helyzete miatt az ellátásról nem tud gondoskodni. (3) A gyermekjóléti alapellátás keretében biztosított gyermekek napközbeni ellátásának formái - a gyermekek életkorának megfelelően a) a bölcsőde, a hetes bölcsőde,b) a családi napközi, c) a családi gyermekfelügyelet, d) a házi gyermekfelügyelet, e) az alternatív napközbeni ellátás.
46. § (1) A gyermek átmeneti gondozása keretében ideiglenes jelleggel, állapotának megfelelő ellátást és éjszakai bentlakást (a továbbiakban: ideiglenes gondozást) kell biztosítani az olyan gyermek számára, aki lakóhelyéről önkényesen eltávozott, így ellátás és felügyelet nélkül maradt. (2) Az ideiglenes gondozás során fel kell tárni a gyermek felügyelet nélkül maradását előidéző okokat, és egyidejűleg haladéktalanul értesíteni kell a gyermek szülőjét vagy más törvényes képviselőjét, illetve a gyermekjóléti szolgálatot a további átmeneti gondozás vagy más gyámhatósági intézkedés megtétele céljából. (3) A gyermek (2) bekezdésben meghatározott további átmeneti gondozásához minden esetben be kell szerezni a szülő vagy más törvényes képviselő beleegyező nyilatkozatát. (4) A gyámhivatalt értesíteni kell a szükséges hatósági intézkedések megtétele céljából, ha a) a szülő vagy más törvényes képviselő a gyermekéről az ideiglenes gondozásról való értesítést követő három napon belül nem gondoskodik, b) a szülő vagy más törvényes képviselő gyermeke átmeneti gondozásához nem járul hozzá, illetve azt nem kéri, c) a gyermek visszakerülése a szülőjéhez ellentétes a gyermek érdekeivel.
57. § (1) A gyermekotthon (2) A gyermekotthon befogadja b) a 46. § szerint ellátást igénylő gyermeket legfeljebb három napra, és a gyermek helyzetének rendezése érdekében kezdeményezi a szükséges intézkedéseket,
d) az otthont nyújtó ellátás keretében - ideiglenes jelleggel - azon átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermeket, aki gondozási helyéről önkényesen eltávozott és kezdeményezi a szükséges intézkedéseket.
27. § (1) Az iskolában a nevelés-oktatást - ha e törvény másképp nem rendelkezik - a nappali oktatás munkarendje szerint a kötelező és választható, egyéni és csoportos, tanórai és egyéb foglalkozások, a kollégiumban a kötelező és választható, egyéni és csoportos foglalkozások keretében csoportbontásokkal kell megszervezni (a továbbiakban: nappali rendszerű iskolai oktatás). (2) Általános iskolában a nevelés-oktatást a délelőtti és délutáni tanítási időszakban olyan módon kell megszervezni, hogy a foglalkozások legalább tizenhat óráig tartsanak, továbbá tizenhét óráig - vagy addig, amíg a tanulók jogszerűen tartózkodnak az intézményben - gondoskodni kell a tanulók felügyeletéről. Az általános iskola e törvény rendelkezéseinek megfelelően egész napos iskolaként is működhet.

2011. évi CXC. Törvény a nemzeti köznevelésről (hatályos 2012. 09. 01-jétől)
69. § (1) A köznevelési intézmény vezetője felel ős f) a gyermek- és ifjúságvédelmi feladatok megszervezéséért és ellátásáért […]
83. § (1) A három vagy annál több nevelési-oktatási intézményt fenntartó települési önkormányzat köznevelési ügyekkel foglalkozó bizottságot létesít és működtet. […] e) ellenőrizheti […]  nevelési-oktatási intézményben továbbá a gyermek- és ifjúságvédelmi tevékenységet  […]
27. § (2) Általános iskolában a nevelés-oktatást a délelőtti és délutáni tanítási időszakban olyan módon kell megszervezni, hogy a foglalkozások legalább tizenhat óráig tartsanak, továbbá tizenhét óráig - vagy addig, amíg a tanulók jogszerűen tartózkodnak az intézményben - gondoskodni kell a tanulók felügyeletéről. Az általános iskola e törvény rendelkezéseinek megfelelően egész napos iskolaként is működhet. (hatályba lép 2013. 09. 01.)

2012. évi I. törvény  a munka törvénykönyvéről
6. § (1) A munkaszerződés teljesítése során - kivéve, ha törvény eltérő követelményt ír elő - úgy kell eljárni, ahogy az adott helyzetben általában elvárható. (3) A munkáltató a munkavállaló érdekeit a méltányos mérlegelés alapján köteles figyelembe venni, a teljesítés módjának egyoldalú meghatározása a munkavállalónak aránytalan sérelmet nem okozhat.
55. § (1) A munkavállaló mentesül rendelkezésre állási és munkavégzési kötelezettségének teljesítése alól […] j) a különös méltánylást érdemlő személyi, családi vagy elháríthatatlan ok miatt indokolt távollét tartamára, továbbá
115. § (1) A munkavállalónak a munkában töltött idő alapján minden naptári évben szabadság jár, amely alap- és pótszabadságból áll. (2) Munkában töltött időnek minősül az (1) bekezdés alkalmazásában […] g) a munkavégzés alóli mentesülésnek az 55. § (1) bekezdés b)-k) pontban meghatározott
133. § (1) A munkavállaló a fizetés nélküli szabadság igénybevételét legalább tizenöt nappal korábban írásban köteles bejelenteni. (2) A fizetés nélküli szabadság a munkavállaló által megjelölt időpontban, de legkorábban a szabadság megszüntetésére irányuló jognyilatkozat közlésétől számított harmincadik napon szűnik meg. (3) Az (1)-(2) bekezdés határidőre vonatkozó rendelkezéseit nem kell alkalmazni a 132. § szerinti fizetés nélküli szabadságra.

136/1994. (X. 26.) Korm. rendelet az eltűnt személyek felkutatására irányuló államigazgatási eljárás elintézési határidejének megállapításáról
1. § Az eltűnt személyek felkutatására irányuló hatósági eljárásban az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történő megindításától számított 90 napon belül kell meghozni.

149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
5/A. § (1) A szociális és gyámhivatal a bűnelkövetés, illetve a bűnismétlés megelőzését célzó feladata ellátása érdekében a) tájékoztatást kér és nyilvántartást vezet a helyi önkormányzatok, az állami, az egyházi és a nem állami szervek, illetve az általuk fenntartott intézmények által a bűnelkövetés, illetve a bűnismétlés megelőzése céljából indított programokról, […] g) kapcsolatot tart az áldozatvédelemben szerepet vállaló civil szerveződésekkel, illetve a rendőrség áldozatvédelmi referensével, […].i) a gyámhatóságok ellenőrzése során, a gyermekjóléti és gyermekvédelmi intézményekben értékeli a bűnmegelőzési tevékenységet, különös tekintettel a gyermeket veszélyeztető körülmények feltárására irányuló tevékenységre […]
23/1994. (X. 26.) BM rendelet az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről (BM rendelet)
1. § (1) E rendelet szabályai szerint kell eljárni a Magyarországon eltűnt személy felkutatására, a Magyarországon bekövetkezett rendkívüli haláleset kivizsgálására, és a Magyarországon fellelt ismeretlen holttest azonosítására irányuló eljárásban.
2. § (1) Az eltűnt személy felkutatásáról, valamint a rendkívüli haláleset kivizsgálásáról kérelemre vagy hivatalból a rendőrség gondoskodik.
6. § Az eljárást - ha jogszabály eltérően nem rendelkezik - az a rendőri szerv folytatja le, amelynek illetékességi területén a) az eltűnt személy utolsó ismert lakóhelye vagy a szokásos tartózkodási helye található, ezek hiányában pedig az a rendőri szerv, ahol az eltűnést bejelentették, illetőleg amely hivatalból szerzett tudomást az eltűnés tényéről..
9. § (1) Ha az eltűnt személy gyermekkorú, beteg, illetve koránál fogva vagy egyéb okból magáról gondoskodni képtelen, vagy a körülményekből az állapítható meg, hogy veszélyben van, illetve a környezetére veszélyt jelenthet, és behatárolható az a terület, ahol valószínűsíthetően tartózkodik, a rendőrség jogosult a terület átkutatására. (2) A terület átkutatása érdekében az eljáró hatóság vezetője kérheti más szervezet segítségét.
10. § (1) Ha az eltűntként körözött személy cselekvőképességet kizáró vagy korlátozó gondnokság alatt áll, a tartózkodási helyét megállapító rendőri szerv gondoskodik a körözött személy törvényes képviselőjének, ennek hiányában cselekvőképes hozzátartozójának értesítéséről, valamint az előállítás helyén a felkutatott személyt átadja az értesített személynek. Ha nincs olyan személy, akinek a körözött személy átadható lenne, biztonságba helyezéséről kell gondoskodni. (2) A magát azonosítani, illetve lakóhelyét közölni nem képes személy azonosítását, illetőleg lakóhelyének megállapítását követően értesíteni kell törvényes képviselőjét, ennek hiányában cselekvőképes hozzátartozóját, hogy gondoskodjon elszállításáról. (3) Kiskorú megtalálása esetén a tartózkodási helyet megállapító rendőri szerv gondoskodik: a) a kiskorú törvényes képviselője, ennek hiányában más, cselekvőképes hozzátartozója, illetve a kiskorú nevelését, felügyeletét vagy gondozását ténylegesen ellátó személy értesítéséről, b) a kiskorú meghallgatásáról, c) a kiskorúnak az értesített személy részére - az előállítás helyén - történő átadásáról, d) indokolt esetben a kiskorúnak a legközelebbi gyermekvédelmi intézménybe szállításáról, e) a gyermekvédelmi gondoskodás alatt álló, gyermekotthonból vagy más gondozási helyről szökött kiskorú esetén a gyermekotthon, illetve a gondozási hely képviselőjének értesítéséről és a kiskorúnak a gyermekotthon, illetve a gondozási hely részére - az előállítás helyén - történő átadásáról. (4) A kiskorút törvényes képviselője - ennek hiányában eseti gondnoka - és lehetőleg pszichológus jelenlétében jegyzőkönyv felvétele mellett kell meghallgatni eltűnése okáról, körülményeiről és arról, hogy sérelmére követtek-e el jogellenes cselekményt. (5) Ha a körülmények arra utalnak, hogy az eltűnés a kiskorú szülőjének, gondozójának vagy más törvényes képviselőjének jogsértő magatartásával hozható összefüggésbe, a meghallgatáson e személy nem lehet jelen. (6) A meghallgatás során megállapítottak alapján az előállító szerv megteszi a kiskorú védelmében a szükséges intézkedéseket, illetőleg bűncselekmény, szabálysértés gyanúja esetén megteszi a feljelentést.

15/1998. (IV. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti és a gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről (NM rendelet)
86. § (1) Ha a gondozott, illetve egyéb okból ellátásra befogadott gyermek engedély nélkül eltávozott a gondozási helyéről vagy oda a számára előírt időpontban nem tért vissza (továbbiakban együtt: eltűnt gyermek), az ellátást nyújtó megkíséreli felkutatni a tartózkodási helyét. (2) Ha az eltűnt gyermek 14 éven aluli vagy betegsége, fogyatékossága miatt magáról gondoskodni nem tud, haladéktalanul, egyéb esetben 24 órán belül az ellátást nyújtó megkeresi az illetékes rendőri szervet az eltűnt gyermek felkutatása érdekében. Egyúttal közli az eltűnt gyermek személyi adatait, személyleírását, az azonosítására alkalmas jellegzetességeit (pl. sebhely, műtéti heg, tetoválás, anyajegy, beszédhiba, terhesség), az eltűnéskor viselt ruházatát, az eltűnés körülményeit, és a vélt feltalálási helyeket, valamint átadja az azonosításra alkalmas fényképet. (3) Az ellátást nyújtó értesíti az eltűnt gyermek szülőjét (törvényes képviselőjét), valamint gondozott gyermek esetében a szakszolgálatot is.
(4) Ha az eltűnt gyermeket az ellátást nyújtó megtalálta, vagy ha a gyermek önként visszatért, erről az illetékes rendőri szervet, illetve a szülőt (törvényes képviselőt) haladéktalanul, de legkésőbb 24 órán belül értesíteni kell. (5) A rendőrség által megtalált gyermek előkerüléséről a szülőt (törvényes képviselőt), valamint gondozott gyermek esetében a szakszolgálatot is értesíteni kell. (6) Az eltűnt gyermekekről az ellátást nyújtó nyilvántartást vezet, és arról - a hatóság megkeresésére - az adatvédelmi szabályok betartásával adatokat szolgáltat. (7) A gondozási helyére visszakerült eltűnt gyermekkel a gyámja bevonásával folytatott egyéni beszélgetés keretében fel kell tárni az eltűnése okát és körülményeit, valamint az eltűnés alatt vele történteket, tartózkodási helyét, megélhetése forrásait. A beszélgetés megtörténtét és tartalmának lényegét írásban dokumentálni kell, és a szükséges intézkedéseket meg kell tenni.
126. § (9) A speciális gyermekotthonban ki kell alakítani olyan, a lakótérhez kapcsolódó, de attól zárhatóan elválasztott, önálló lakószobából, fürdőszobából és WC-ből álló biztonsági elkülönítőt, amelyben a Gyvt. 81/A. §-ának (1) és (2) bekezdése, valamint a Gyvt. 81/B. §-ának (3) bekezdése alapján személyes szabadságában korlátozott átmeneti vagy tartós nevelésbe vett (a továbbiakban: nevelésbe vett) gyermek tartózkodhat. A biztonsági elkülönítőt úgy kell kialakítani, hogy az abban tartózkodó nevelésbe vett gyermek magában kárt ne tehessen.
126/A. § (1) A Gyvt. 81/A. §-ának (1) bekezdésében körülírt magatartást tanúsító gondozott gyermek személyes szabadságának korlátozását a felügyeletét ellátó munkatárs vagy az intézmény pszichológusa vagy orvosa kezdeményezésére a speciális gyermekotthon vezetője, illetve annak távollétében az ügyeletes vezető írásban rendelheti el, kijelölve a helyiséget, ahol a gondozott gyermeknek tartózkodnia kell. (2) A személyes szabadság korlátozásának elrendeléséről, valamint annak okáról a speciális gyermekotthon vezetője a Gyvt. 81/A. § (2) bekezdésben megjelölteken kívül tájékoztatja a gondozott gyermeket is. A speciális gyermekotthon vezetője biztosítja, hogy a gyermekjogi képviselő a személyes szabadságában korlátozott gyermekkel találkozhasson, ügyében tájékozódjon. (3) Amennyiben a személyes szabadság korlátozása során a speciális gyermekotthon vezetője a gondozott gyermek tartózkodási helyeként a biztonsági elkülönítőt jelöli ki, a személyes szabadság korlátozásának elrendelésével egyidejűleg intézkedni kell a gondozott gyermek haladéktalan orvosi vizsgálatáról. (4) A gondozott gyermek a biztonsági elkülönítőben az orvos által szükségesnek tartott ideig, de legfeljebb 24 óráig tartózkodhat. Amennyiben a gondozott gyermek magatartása ezt követően sem rendeződik, kezelését fekvőbeteg-ellátó intézményben kell folytatni. (5) Személyes szabadsága korlátozásának időtartama alatt a gondozott gyermek nem hagyhatja el a speciális gyermekotthon területét, illetve köteles a speciális gyermekotthon vezetője által kijelölt helyiségben - szükség szerint a biztonsági elkülönítőben - tartózkodni. (6) A nevelési felügyelet alatt a speciális gyermekotthon vezetője gondoskodik a Gyvt. 81/B. § (3) bekezdésén alapuló gyámhivatali határozatban foglaltak végrehajtásáról.

32/2007. (OT. 26.) ORFK utasítás a családon belüli erőszak kezelésével és a kiskorúak védelmével kapcsolatos rendőri feladatok végrehajtásáról
25. A kiskorú eltűnése miatt folytatott közigazgatási eljárás során: a) ha családi kötelékből történik az eltűnés, annak tényéről és körülményeiről haladéktalanul értesíteni kel a gyermekjóléti szolgálatot; b) vizsgálni kell, hogy az eltűnés összefüggésbe hozható-e családom belüli erőszakkal; a megkerült kiskorú meghallgatása során tisztázni kell, hogy az eltűnésében családon belüli erőszak közrejátszott-e.

Táblázatok
a) Országos adatok
Év	Családból eltűnt gyermek ügyében indult eljárás	Gyermekvédelmi gondoskodásból megszökött, 
engedély nélkül távollévő gyermek ügyében indult eljárás	Összes bejelentés	
2007	2527	8880 	11.407	
2008	2492 	9417	11.901	
2009	2580 	9296 	11.876	
2010	2252	9752 	12.051	

b) Budapest adatok
A gyermekotthonból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 1882 volt.	A családból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 360 volt.	
Nem és életkor szerinti megoszlás:
    14 év alatti fiú:                     147 fő
    14 év alatti lány:                   120 fő
    14-18 év közötti fiú:                        523 fő
     14-18 év közötti lány                   1091 fő
     felnőtt korú lány:         1 fő	Nem és életkor szerinti megoszlás:
     14 év alatti fiú        39 fő
     14 év alatti lány     38 fő
     14-18 év közötti fiú          90 fő
    14-18 év közötti lány:     193 fő	
A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:        470 fő
     1 héten belül:         738 fő
     1 hónapon belül:   492 fő
     90 napon belül:     118 fő
     90 napon túl:           25 fő
     folyamatban:           39 fő	A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:        135 fő
     1 héten belül:         145 fő
     1 hónapon belül:      51 fő
     90 napon belül:        15 fő
     90 napon túl:               8 fő
     folyamatban:               3 fő	
A felkutatás helye:
     család:                         242 fő
     más rokon:                    44 fő
     barát, ismerős:           221 fő
     közterület:                   469 fő
     önként visszatért:      867 fő
     egyéb:                              0 fő	A felkutatás helye:
     család:                           24 fő
     más rokon:                    36 fő
     barát, ismerős:           120 fő
     közterület:                     69 fő
     önként visszatért:         87 fő
     egyéb:                             20 fő	
A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:           675 fő
     gyermekotthon kutatta fel:      7 fő
     hozzátartozó kutatta fel:         41 fő
     önként visszatért:                 1103 fő
     egyéb:                                         17 fő	A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:          147 fő
     hozzátartozó kutatta fel:       50 fő
     önként visszatért:                 152 fő
     egyéb:                                          8 fő	
Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 1
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 6
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 31	Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 7
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 2
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 1	
Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:                    84 fő
     3-szor tűnt el:                    74 fő
     4-szer tűnt el:                    62 fő
     5-ször tűnt el:                    33 fő
     5-nél többször tűnt el:   138 fő	Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:     27 fő
     3-szor tűnt el:       7 fő
     4-szer tűnt el:       1 fő

c) Baranya megyei adatok (2011. január 1-től október 19-ig)
Felkutatási kérelem alapján kiadott körözések száma:
Lakásotthonban, illetve gyermekotthoni
szakmai egységekben elhelyezett
58 gyermek esetében:
175 körözés	Nevelőszökőhöz helyezett
5 kiskorú esetében:
8 körözés	Összesen
63 gyermek esetében:
183 körözés	

d) A Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság adatai (2010.)
Szőkéssel érintett gyermekek száma:
217 fő	Bejelentett eltűnések száma:
800 fő	Többszöri szökéssel érintett gyermekek száma:
77 fő
	
ebből 14 éven aluli gyermek:
47 fő	ebből 14-18 éves fiatalkorú l70 fő	ebből rendőrség által megtalált gyermekek száma:
402 fő	ebből önként hazatért gyermekek száma:
264 fő	ebből hozzátartozók által felkutatott kiskorúak száma:
134 fő		

e) A Békés Megyei Rendőr-főkapitányság adatai (2010.)
Családból eltűnt gyermek miatt indított eljárások száma: 61
Ebből 14 éven aluli gyermek : 16 fő (8 fiú, 8 lány)
Ebből 14-18- év közötti fiatalkorú 45 fő (15 fiú, 30 lány)
	1 napon belül megkerült: 34 fő
	1 héten belül megkerült: 19 fő
	1 hónapon belül megkerült. 4 fő
	3 hónapon belül: 4 fő
2010. végén folyamatban lévő ügyek száma: 2
Eltűnt gyermek sérelmére elkövetett bűncselekmények száma. 1
Eltűnt gyermek által elkövetett bűncselekmények száma. 1	
Gyermekvédelmi intézményből engedély nélkül távollévő gyermekek ügyében indult eljárások száma: 120
Ebből 14 éven aluli gyermek :6 fő (2 fiú, 4 lány
Ebből 14-18- év közötti fiatalkorú. 112 fő (50 fiú, 62 lány)
	1 napon belül megkerült: 42 fő
	1 héten belül megkerült: 53 fő
	1 hónapon belül megkerült. 21 fő
	3 hónapon belül: 1 fő
2010. végén folyamatban lévő ügyek száma: 1	
Gyermekvédelmi intézményből engedély nélkül távollévő gyermekek feltalálásának helye:
Szülőknél:19 fő
Egyéb rokonnál: 17 fő
Barátnál, ismerősnél: 24 fő
Közterületen: 29 fő
Önként ment vissza az intézménybe: 29 fő
A rendőrség kutatta fel: 68 fő
A gyermekotthon dolgozói kutatták fel : 4 fő
Hozzátartozó kutatta fel : 12 fő
Eltűnt gyermek sérelmére elkövetett bűncselekmények száma. 0
Eltűnt gyermek által elkövetett bűncselekmények száma. 5
Kétszer távozott engedély nélkül az intézményből : 5 fő
Háromszor távozott engedély nélkül az intézményből : 6 fő
Négyszer távozott engedély nélkül az intézményből: 4 fő 
Ötször távozott engedély nélkül az intézményből: 1 fő 
Hatszor távozott engedély nélkül az intézményből: 2 fő	

f) Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Rendőr-főkapitányság adatai (2010.)
A gyermekotthonból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 870 volt.	A családból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 340 volt.	
Nem és életkor szerinti megoszlás:
     14. év alatti fiú     140 fő
    14. év alatti lány    88 fő
    14-18 év közötti fiú:      272 fő
     14-18 év közötti lány   370 fő	Nem és életkor szerinti megoszlás:
     14. év alattifiú:        23 fő
     14. év alatti lány     48 fő
     14-18 év közötti fiú:          87 fő
     14-18 év közötti lány:     182 fő	
A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:        156 fő
     1 héten belül:         260 fő
     1 hónapon belül:   357 fő
     90 napon belül:     110 fő
     90 napon túl:           27 fő
     folyamatban:           21 fő	A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:          70 fő
     1 héten belül:         149 fő
     1 hónapon belül:   137 fő
     90 napon belül:        11 fő
     90 napon túl:               1 fő
     folyamatban:               2 fő	
A felkutatás helye:
     család:                      320 fő
     más rokon:                 37 fő
     barát, ismerős:           81 fő
     közterület:                253 fő
     önként visszatért:   193 fő
     egyéb:                          24 fő	A felkutatás helye:
     család:                         29 fő
     más rokon:                  59 fő
     barát, ismerős:           55 fő
     közterület:                   62 fő
     önként visszatért:         ? fő
     egyéb:                         127 fő	
A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:          511 fő
     gyermekotthon kutatta fel:   20 fő
     hozzátartozó kutatta fel:       12 fő
     önként visszatért:                 353 fő
     egyéb:                                       24 fő	A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:          173 fő
     hozzátartozó kutatta fel:       12 fő
     önként visszatért:                 119 fő
     egyéb:                                       39 fő	
Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 0
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 2
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 12	Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 0
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 0
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 4	
Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:                  55 fő
     3-szor tűnt el:                  23 fő
     4-szer tűnt el:                  17 fő
     5-ször tűnt el:                  24 fő
     5-nél többször tűnt el:   47 fő	Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:                  6 fő
     3-szor tűnt el:                  7 fő
     4-szer tűnt el:                  2 fő

g) Csongrád megyei adatok 
	2006	2007	2008	2009	2010	
Összes	260	299	309	454	355	
Összesből	14 év alatti	50	49	33	113	61	
	14-18 év közötti	210	250	276	341	294	
	fiú	147	163	168	280	212	
	lány	113	136	141	174	143	
	Családból való eltűnés miatt	103	110	95	73	77	
	Gyermekvédelmi szakellátásból való eltűnés miatt	157	189	214	381	278	
	Feltalálás 1 napon belül	103	111	136	211	176	
	Feltalálás 30 napon túl	222	20	22	26	38	

h) Fejér megyei adatok (2010.)
Össze bejelentett eltűnés                                                                  	140	
Családból való eltűnés miatt indult eljárás                                        	76	
Feltalálás 1 napon belül                                                                     	34	
1 héten belül                                                                                      	38	
90 napon túl                                                                                         	4	
Az eltűnés alatt bűncselekményt követett el                                        	2	
Az eltűnés alatt  gyermek  sérelmére követtek el bűncselekményt      	0	
Gyermekvédelmi szakellátásból való eltűnés miatt                           	64	
Tartósan szökésben                                                                              	1	

i) Győr-Moson-Sopron megyei adatok (2010.)
Összes bejelentett eltűnés                                         	225	
Családból való eltűnés miatt indult eljárás                	57	
Hozzátartozó kutatta fel                                                	4	
Rendőrség, egyéb szerv, személy kutatta fel              	26	
Önkéntment haza                                                         	25	
Gyermekvédelmi szakellátásból való eltűnés miatt  	194	
Hozzátartozó kutatta fel                                                 	8	
Rendőrség, egyéb szerv, személy kutatta fel             	100	
Önként ment vissza                                                      	79	
Javítóintézetből való eltűnés miatt                               	4	

j) A Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányság adatai (2010.)
Összes eljárás                                                            1430	
Családból való eltűnés miatt indult eljárás                  138	
Gyermekvédelmi szakellátásból való eltűnés miatt   1292 	

k) A Heves megyei gyermekjóléti szolgálatok adatai (2009-2011.)
Jelzések száma gyermekszökés ügyében  29	
Alapellátásban gondozott gyermek          19	
Védelembe vett                                         10	

A Heves Megyei Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálat adatai (2010.)
Összes szökött gyermek       69	
Ebből tartós nevelt              16	
Feltalálás aránya                 99%	

l) Jász-Nagykun-Szolnok Megyei adatok (2010.)
Összes eltűnés miatti bejelentés a rendőrségen      622	
Ebből hatósági eljárás indult                                  494	
Gyermekvédelmi szakellátásból tűnt el              425 fő	
Ebből érintett gyermek                                         71 fő	

m) A Komárom-Esztergom megyei gyermekjóléti szolgálatok adatai (2010.) 
Jelzések száma gyermekszökés ügyében  58	
Csak esetkezelés                                        2	
Alapellátásban gondozott gyermek          18	
Védelembe vett                                        25	
Családjából kiemelték                             18	

A Názáret Szociális Szolgáltató (gyermekvédelmi szakellátás) adatai (2010.)
Összes szökött gyermek                                     59	
Gyermekotthonból, lakásotthonból szökött        57	
Nevelőszülőtől szökött                                        2 	

n) A Somogy megyei Gyermekvédelmi Központ adatai
2010-2011-ben engedély nélkül eltávozott kiskorúak a Somogy Megyei Önkormányzat fenntartásában lévő intézményekből
	2010	2011	
Szökött	1-szer	2-szer	3-szor	többször	1-szer	2-szer	3-szor	többször	
Százszorszép Gyermekotthon	0	0	0	0	0	0	0	0	
Kékmadár Gyermekotthon	1	0	0	0	0	1	0	4 (6-szor)	
Befogadó Otthon	19	5	2	0	16	2	0	0	
Gyermek- és Utógondozó
Otthon	4	3	0	2 (4-szer)	4	1	0	0	
III. sz. Lakásotthoni Hálózat	4	0	1	1 (18-szor)+
1 (10-szer)+	1	1	0	2 (5-ször)	
Nagyszakácsi Gyo és 
Lakásotthonai	3	5	1	3 (6-szor)
1 (8-szor)	4	0	3	1 (5-ször)	
Nevelőszülői hálózat	6	0	0	2 (5-ször)	3	5	0	1 (4-szer) +1
1 (5-ször) +1
1 (6-szor)1+1
1 (14-szer)	
ZITA Gyermekotthon					7	4	3	2 (4-szer) + 2
2 (5-ször) + 3
1 (6-szor) + 1
1 (7-szer) +
2 (10-szer) +
1 (12-szer)	
Somogyvár Öregek 
Gyermekotthon  és
Lakásotthonaik	5	4	4	5 (5-ször) + 7
5 (6-szor) + 3
5 (8-szor) + 1
5 (9-szer) + 2
5 (10-szer) + 2
5 (11-szer) + 7
5 (12-szer	5	2	2	6 (4-szer) + 1
6 (5-ször) + 1
6 (6-szor) + 2
6 (7-szer) + 3
6 (8-szor) + 1
2 (9-szer) + 1
2 (10-szer)	

o)A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Gyermekvédelmi Központ adatai (2010.)
Engedély nélkül távozott 173 fő
14 év alatti                       148 fő	
14-18 év között               125 fő	
Fiú                                     89 fő	
Lány                                  84 fő	

Gondozási helyre való visszakerülés körülményei, illetve az engedély nélküli eltávozás megszűnéseinek okai (173 fő, 831 alkalom)
ideiglenes hatályú elhelyezés megszűnése        2 esetben	
átmeneti nevelésbe vétel megszűnése               6 esetben	
intézmény családgondozója vitte vissza        96   esetben	
gyám közreműködésével került vissza           33  esetben	
önként tért vissza                                           254 esetben	
rendőri intézkedés eredménye                       426 esetben	
szülő, vagy más személy vitte vissza                 4 esetben 	

Hol tartózkodott a gyermek a szökés idején? (173 fő (831 alkalom)
saját hozzátartozó háztatása                         156 esetben	
barát, barát családjának háztartása               482 esetben	
élettárs háztartása                                           20 esetben	
egyéb                                                                6 esetben	
ismeretlen                                                     114 esetben	
Budapest                                                           6 esetben	

p) A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság adatai (2010.)
A gyermekotthonból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 79 volt	A családból való eltűnés miatt indított eljárások száma 2010-ben 54 volt.	
Nem és életkor szerinti megoszlás:
     gyk. fiú:       0 fő
     gyk. lány:    6 fő
     fk. fiú:       26 fő
     fk. lány:    47 fő	Nem és életkor szerinti megoszlás:
     gyk. fiú:        3 fő
     gyk. lány:      3 fő
     fk. fiú:          6 fő
     fk. lány:      42 fő	
A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:        24 fő
     1 héten belül:         24 fő
     1 hónapon belül:    24 fő
     90 napon belül:        7 fő
     90 napon túl:            0 fő
     folyamatban:            4 fő	A felkutatás ideje a bejelentés kézhezvételétől számítva:
     1 napon belül:           21 fő
     1 héten belül:            12 fő
     1 hónapon belül:       14 fő
     90 napon belül:           5 fő
     90 napon túl:               0 fő
     folyamatban:               2 fő	
A felkutatás helye:
     család:                       32 fő
     más rokon:                  2 fő
     barát, ismerős:            9 fő
     közterület:                 16 fő
     önként visszatért:      19 fő
     egyéb:                          0 fő	A felkutatás helye:
     család:                          5 fő
     más rokon:                   4 fő
     barát, ismerős:              4 fő
     közterület:                   12 fő
     önként visszatért:        20 fő
     egyéb:                            7 fő	
A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:           58 fő
     gyermekotthon kutatta fel:     0 fő
     hozzátartozó kutatta fel:         0 fő
     önként visszatért:                  20 fő
     egyéb:                                     1 fő	A felkutatás módja:
     rendőrség kutatta fel:             19 fő
     hozzátartozó kutatta fel:          5 fő
     önként visszatért:                   24 fő
     egyéb:                                       4 fő	
Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 0
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 1
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 3	Bűnözéssel való összefüggés:
      Az eltűnés hátterében családon belüli erőszak áll: 0
     Az eltűnés időtartama alatt sérelmükre elkövetett bűncselekmények száma: 1
     Az eltűnés időtartama alatt általuk elkövetett bűncselekmények száma: 2	
Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:                  5 fő
     3-szor tűnt el:                  7 fő
     4-szer tűnt el:                  1 fő
     5-ször tűnt el:                  2 fő
     5-nél többször tűnt el:     3 fő	Ugyanazon személyek többszöri eltűnése miatti eljárások:
     2-szer tűnt el:                  0 fő
     3-szor tűnt el:                  0 fő
     4-szer tűnt el:                  2 fő

r) Zala megyei adatok
2008	2009	2010	
Családból való eltűnés	
Eljárások száma	Fő	Eljárások száma	Fő	Eljárások száma	Fő	
90		85		71		
Gyermekvédelmi szakellátásból engedély nélkül való távozás	
292	111	201	139	192	95