Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1133/2012. számú ügyben

Az eljárás megindítása
A panaszosok – férj és feleség – a férjjel szemben foganatosított rendőri intézkedést sérelmezve kérték a segítségemet. A férj elfogását szükségtelennek és aránytalannak ítélték meg, különös tekintettel arra, hogy személye ismert volt a rendőrség előtt, ellenállást nem tanúsított, kiskorú gyermeküknek pedig a látottak lelki traumát okoztak. A feleséggel szemben használt hangnemet és a felvilágosítás elmaradását sem tartották elfogadhatónak. 
A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz fűződő jog, az embertelen, megalázó bánásmód tilalma, valamint a gyermeki jogok sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Annak során tájékoztatást és a vonatkozó dokumentumok megküldését kértem az országos rendőrfőkapitánytól.

Az érintett alapvető jog(ok)
–	a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés „Magyarország független, demokratikus jogállam.”)
–	az embertelen, megalázó bánásmód tilalma (Alaptörvény III. cikk)
–	tisztességes eljáráshoz való jog (Alaptörvény XXIV. cikk)
–	a gyermeki jogok (Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.”)
–	Az élethez és az emberi méltósághoz való jog: „Az emberi méltósághoz való jog sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” [Alaptörvény II. cikk] 

Az alkalmazott jogszabályok 
– a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (továbbiakban: Rtv.)
– a rendőrség szolgálati szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet (továbbiakban: Rendelet)

A megállapított tényállás
A panasz szerint 2011. február 18-án, a délutáni órákban a panaszosok autójukkal leparkoltak a Budapest, Budafoki út 33. szám előtt, ahol a férj találkozott egy ismerősével. A feleség és a velük lévő 5 éves gyermekük a kocsiban maradtak. Miután a férj visszaindult az autóhoz, megállt mellette, illetve személygépkocsijuktól kb. 2 méterre egy autó. Abból egy felfegyverkezett személy ugrott ki és azt kiabálta, hogy „rendőrségi akció”. Közben egy másik személy videofelvételt (továbbiakban: felvétel) készített a történtekről és több feketeruhás, maszkot viselő személy ordítozva, a fejéhez fegyvert nyomva, földre kényszerítette. Hiába kérte, hogy ne a kocsiban ülő gyermek előtt tegyék mindezt. A rendőrök a feleséget sem engedték kiszállni az autóból, sőt, közölték vele: „Takarodj vissza az autóba!”, és utasították, hogy ne merjen kiszállni, megmozdulni és bármihez hozzányúlni. Semmiről nem tájékoztatták, még arról sem, hogy hová szállítják el a férjét.
Az események nemcsak a feleséget viselték meg lelkileg és idegileg, hanem a kiskorú gyermeket is, aki a helyszínen sokkot kapott, bepisilt, pszichológus segítségére szorult/szorul.
Az országos rendőrfőkapitány az alábbiakról tájékoztatott:
Elfogás és előállítás kérdése
Az ORFK Körözési Információs Rendszer adataiból megállapítható, hogy a férj ellen a Szlovák Köztársaság trnavai bírósága – 0000001093613 schengeni azonosító számon, kábítószerrel visszaélés bűncselekménye miatt – európai elfogatóparancsot adott ki, vagyis elfogásának és előállításának jogszerűsége – a megfelelő jogalap szempontjából, tekintettel az Rtv. 33. (1) bekezdésének b) pontjában foglaltakra, miszerint: „A rendőr a további intézkedés megtétele céljából elfogja és az illetékes hatóság elé állítja azt, …aki ellen elfogatóparancsot, nemzetközi elfogatóparancsot, illetve európai elfogatóparancsot adtak ki; …” – nem vitatható.
Az elfogást a Nemzeti Nyomozó Iroda (a továbbiakban: NNI) Szervezett Bűnözés Elleni Főosztály Bűnszervezetek Elleni Osztályának (a továbbiakban: kérő szerv) felkérésére az NNI Bűnügyi Ellátó Szervek Műveleti Főosztály Taktikai Osztály I. 2. Taktikai Alosztály (a továbbiakban: Alosztály) hajtotta végre. A felkérésre azért került sor, mert a kérő szerv úgy ítélte meg, hogy a körözött személy elfogásához – előélete, magatartása, a rendelkezésre álló alapinformációk alapján – taktikai egység szükséges.
Az elfogást megelőzően a kérő szerv tájékoztatta az elfogást végrehajtó Alosztály munkatársait arról, hogy a körözött személy rendkívül erőszakos természetű. Ezen túlmenően információkkal szolgáltak arra vonatkozóan is, hogy rendelkezhet lőfegyverrel, illetve szúró-vágó eszközzel, amelyek használatára személyiségéből adódóan számítani lehet. Előéletére, bűnözői múltjára vonatkozóan a szlovák bűnügyi szervek szintén hasonló tartalmú információkat nyújtottak.
A körözött személy elfogására — a beszerzett adatok alapján megválasztott taktikai módszerrel, az alapvető taktikai alapelvek (biztonság, informáltság, tervezés, egyértelmű kommunikáció, az intézkedő rendőrök, a körözött személy és az elfogás környezetének kontrolálása, a helyzet folyamatos értékelése és alkalmazkodás) érvényesülése mellett – 2011. február 18-án 16.30 órakor, a Budapest XI. kerület, Budafoki út 41. számú ház előtti utcaszakaszon került sor taktikai rendben, fegyveres biztosítás mellett.
A célszemély gyalogosan haladt a személygépkocsija felé, amikor hangosan, jól érthetően elhangzott a „Rendőrség! Feküdjön a földre!” felszólítás. Az elfogásban részt vevő egység valamennyi tagja rendőri jelvényét ruházatán, vagy nyakba akasztva jól látható helyen viselte. A fegyveres biztosítókon taktikai mellény, rajta a mellső részen nagyméretű, sárga színű POLICE, a hátoldalán POLICE és NNI felirat volt. Ezen alakiságokra tekintettel az intézkedés alá vont és a környezete számára is már az intézkedés megkezdésekor nyilvánvalóvá kellett válnia, hogy rendőri intézkedés foganatosítása történik.

Testi kényszer és bilincs alkalmazása
Az intézkedés alá vont személy a felszólítás után hátrálni kezdett, majd fél térdre ereszkedett, az ütemből háta mögül érkező rendőrök a tanult önvédelmi fogásokkal — tekintettel a már hivatkozott előzetes információkra — a földre vitték, majd megbilincselték. Ezt követően ruházatátvizsgálás történt, melynek során az eljáró rendőrök az elfogott ruházatában — a feltett kérdésre adott válaszával egyezően – egy Vaquero Grande típusú összecsukható kést találtak. A kényszerítő eszköz alkalmazására őt előzetesen figyelmeztették. A bilincselés és a ruházatátvizsgálás során közölte, hogy a válla el volt törve. Az intézkedés végrehajtására ennek figyelembevételével került sor.

Az intézkedés arányossága
Egy konkrét intézkedésben résztvevő rendőri erő létszáma az intézkedés alá vonandó személyt érintő előzményi adatokra figyelemmel kerül meghatározásra. Ez történt a vizsgált esetben is. A körözött személy előélete, erőszakos természete, a kérő szervtől kapott előzetes — lőfegyverre, szúró-vágó eszközre utaló — információk, valamint a taktikai alapelvek szolgáltak az intézkedésben résztvevők létszámával kapcsolatos döntés alapjául. Az elfogás végrehajtása során az intézkedő rendőrök olyan taktikai rendet alkalmaztak, amely biztosította számukra saját, illetve esetlegesen a környezetükben tartózkodó más személyek életének és testi épségének megóvását, a célszemély esetleges ellenszegülésének, támadásának, illetve szökésének megakadályozását, gyors és szakszerű elfogását.

A gyermeki jogok érvényesülése
Az elfogandó személy esetében – magatartása, szokásai okán — mind a taktikai egység, mind az elfogást kérő szerv képviselői számára alapvető szempont volt, hogy azonosítását követően az első olyan helyen el kell fogni, ahol a rendőri intézkedés biztonságos módon végrehajtható. Ezen elvárásnak a Budapest XI. kerületi Budafoki út 41. számú ház előtti utcaszakasz megfelelt, a taktikai alapelvek érvényesülése szempontjából biztonságos végrehajtási helyszínnek minősült. A személygépkocsiban történő elfogást a taktikai egység parancsnoka éppen azért vetette el, mert abban a célszemélyen kívül más, az intézkedéssel nem érintett személyek (feleség és gyermek) is tartózkodtak. Az intézkedés során a panaszosok gyermeke végig a személygépkocsiban maradt. Az intézkedés végrehajtására – biztonsági okok miatt – a személygépkocsi vezetői oldalán, attól megfelelő távolságban került sor, annak érdekében, hogy se a feleség, se a gyermek ne legyenek veszélyeztetve.
A feleség rendőri intézkedést sérelmező panaszának elbírálásáról hozott NNI határozatában a következő áll: „Az intézkedés alatt …(panaszos gyermeke) egyedül tartózkodott a … személygépkocsiban, ugyanis a panaszos a rendőri intézkedés megkezdésekor a gépjárműből kiszállt, az autó mellett állva dohányzott és az intézkedés alá vont férjével kommunikált. Ezzel a magatartásával a panaszosnak nem állt módjában a rendőri intézkedéssel egyidejűleg, arról a gyermeke számára, korának megfelelő magyarázatot adni.”
Az intézkedés lefolytatása során nem jutott az intézkedő rendőrök tudomására olyan információ, amely az elfogás kapcsán a gépkocsiban tartózkodó gyermek, intézkedésből eredő pszichés megterhelésére utalt volna (pl. bevizelés). A feleség sem jelezte, hogy gyermekének a látottakból adódóan egészségügyi ellátásra lenne szüksége.

A tisztességes eljáráshoz való jog 
A feleség az NNI-hez előterjesztett panaszában a saját személyére vonatkozóan előadta, hogy: „(...) Én megpróbáltam kiszállni az autóból, hogy érdeklődjek mi történt, tekintettel arra, hogy az első pillanatban fel sem fogtam, hogy mi történik. Amikor megpróbáltam kiszállni az autóból, az autó mellett helyet foglaló feketeruhás férfi közölte ‘Takarodj vissza az autóba’. Majd az autóban ülve próbáltam érdeklődni mire a válasz az volt, hogy ne merjek kiszállni, és mozdulni sem és ne nyúljak semmihez (..)”.
Ezzel szemben a rendőri intézkedésről készített felvétel szerint a férjével szembeni intézkedés alatt nem tartózkodott a gépjárműben, abból kiszállt és dohányzott. A rendőrök egyértelmű felszólítása ellenére sem szállt vissza a személygépkocsiba, hanem megpróbált kommunikálni az intézkedés alá vont férjével, ezzel is zavarva a rendőri intézkedés biztonságos lefolytatását. A felvételen ezzel kapcsolatban az alábbiak hallhatóak:
„Rendőr: Hölgyem maradjon benn az autóban kérem...
Rendőr: Hölgyem legyen szíves üljön be...
Feleség: ... dohányzó ember vagyok... nem akarom, a gyerekemet nem fogom megmérgezni a cigi füsttel..”

A tájékoztatáshoz való jog
A taktikai parancsnok az elfogottat a helyszínen és az NNI Aradi utcai fogdájában is szóban tájékoztatta arról, hogy vele szemben elfogatóparancs van érvényben, valamint a rendőri intézkedéssel szemben panasszal élhet, továbbá nyilatkoztatta arról, hogy az intézkedés során keletkezett-e sérülése. Ő mindkét alkalommal elmondta, hogy az intézkedés ellen panasszal nem él, sérülése nem keletkezett.
Az intézkedés végén a taktikai parancsnok szóban, jól érthetően közölte a feleséggel, hogy férjét az NNI Aradi utcai objektumába fogják előállítani. E tájékoztatást ő a helyszínen tudomásul vette. A helyszínen részére átadták a személygépkocsi kulcsát és a férjénél található készpénzt. Az intézkedő rendőröktől az elfogás helyszínén semmilyen segítséget nem kért. 

A jogorvoslat kérdése
A panaszosok – az elfogáskor foganatosított rendőri intézkedések jogszerűségét vitatva – a rendőrségen és a Független Rendészeti Panasztestületnél (FRP) is panaszeljárást kezdeményezett. 
Az FRP, a 153/2011. (VI. 1.) számú állásfoglalásában a panaszt, elkésettsége miatt elutasította. Az NNI, a 29015-105/1/11/2011. és a 29015-105/1/12/2011. számú panaszt, mint alaptalant utasította el azzal az indokkal, hogy az elsőfokú eljárás során rendelkezésre álló dokumentumok, és a helyszínen készített videó felvétel alapján, a panaszolt rendőri intézkedés indokolt, arányos és jogszerű, annak végrehajtása szakszerű volt. Az elfogásban részt vevő rendőrök intézkedésüknek érvényt szerző, fegyelmezett, határozott, de egyidejűleg humánus magatartást tanúsítottak.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatásköröm tekintetében
Feladat- és hatáskörömet, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (továbbiakban: Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – rendvédelmi szerv, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 4. § (1) bekezdése szerint a rendőrség, állami fegyveres rendvédelmi szerv, így – figyelemmel az Ajbt. 18. § (1) bekezdésnek f) pontjára is – tevékenységének vizsgálatára kiterjed hatásköröm. 
Az Ajbt. 20. § (1) bekezdése pedig vizsgálat folytatásának lehetőségét biztosítja számomra.

2. Az érintett alapvető jogok tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. 
Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése szerint mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. „A tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.” (6/1998. (III.11.) AB határozat és 14/2004. (V.7.) AB határozat)
Álláspontom szerint a jogállamiság és a tisztességes eljárás követelményének nemcsak szabályozási szinten, de a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.
Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. A korábban irányadó és az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő.
Az Alaptörvény az emberi méltósághoz való joggal összefüggésben abszolút tilalmakat fogalmaz meg. Ezek értelmében senkit nem lehet kínzásnak, embertelen, megalázó bánásmódnak vagy büntetésnek alávetni, valamint szolgaságban tartani.
Az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdése rögzíti a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogát, e szerint „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” 
Amint azt az Alkotmánybíróság több határozatában kifejtette „A gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté válásához. Ezért az Alkotmány 67. § (1) bekezdése a gyermek alapvető jogairól szól, egyidejűleg a család (szülők) az állam és a társadalom kötelezettségét megszabva. A testület arra is rámutatott, hogy a felhívott alapjog és az Alkotmány 16. §-a (az ifjúság érdekeinek védelme) együttesen értelmezendő, amiből az következik, hogy a gyermekről való gondoskodás komplex feladat. [79/1995(XII.21.) AB határozat]
A gyermek, mint az alapjogok alanya oldalán az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. Ezt az alaptételt megtaláljuk a Gyermekjogi Egyezménynek a preambulumában is, amely rögzíti, hogy a gyermeknek, figyelemmel fizikai és szellemi érettségének hiányára, különös védelemre és gondozásra van szüksége, nevezetesen megfelelő jogi védelemre, születése előtt és születése után egyaránt.

3. Az ügy érdemében
Elfogás, testi kényszer és bilincs alkalmazásának, az intézkedés arányosságának kérdései
Az elfogás esetköreit az Rtv. 33. § (1) bekezdése szabályozza. Annak b) pontja szerint a rendőrség elfogja azt, aki ellen elfogatóparancsot, nemzetközi elfogatóparancsot, illetve európai elfogatóparancsot adtak ki. A vizsgált ügyben elfogott személy (panaszos) körözés alatt állt, kivonta magát a büntetőhatóság intézkedése alól, elfogása tehát – álláspontom szerint is – jogszerűen történt. 
Az elfogás végrehajtása során a célszeméllyel szemben testi kényszer, illetve bilincs alkalmazására került sor, amit az NNI a panaszos előéletére, a szökés kockázatára tekintettel, erőszakos természetére, illetve fegyver birtoklásának lehetőségére vonatkozó információkra hivatkozva indokoltnak tartott. Az Rtv. szerint testi kényszert ellenszegülés megtörésére alkalmazhat a rendőrség. A Rendelet alapján pedig testi kényszer akkor alkalmazható, ha az intézkedés alá vont személy magatartása folytán a rendőri intézkedés eredményessége ezzel biztosítható. Az Rtv. tartalmazza azt is, hogy a bilincs alkalmazásának egyik esete a szökés megakadályozása. Az elfogott személy kivonta magát a büntetőhatóság intézkedése alól, ezért alappal volt feltételezhető, hogy szökésétől, ellenszegülésétől tartani lehet. Az intézkedés során a panaszos ruházatából előkerült kés is arra utal, hogy akár fegyveres ellenállással is számolhattak a rendőrök. A Rendelet szerint: a rendőr az intézkedés alá vont személyt fekvő helyzetben, falnak vagy más tárgynak nyomva megbilincselheti, ha azt a személy aktív ellenszegülése, támadása, erőszakos magatartása vagy ezek kialakulásának megelőzése szükségessé teszi.
Az arányosság követelménye előírja, hogy a rendőri intézkedés okozta hátránynak az intézkedés törvényes céljával arányban kell állnia.
A konkrét helyzet tényei és körülményei – az elfogott panaszos előélete, erőszakos természete, fegyver birtoklása, annak lehetséges használata, szökés fokozott kockázata – ismeretében megállapítom, hogy a kényszerítő eszköz, valamint a bilincs alkalmazása jogszerű és arányos volt, a rendőrök intézkedésük során nem sértették meg a panaszos emberi méltósághoz, illetve személyes szabadsághoz fűződő alapjogát.

A tisztességes eljáráshoz, a tájékoztatáshoz való jog
A rendőri intézkedésről készített felvétel kétséget kizáróan azt bizonyítja, hogy az elfogott személy felesége által kifogásolt durva rendőri felszólítások nem hangzottak el. Az eljáró rendőrök az intézkedés végrehajtása során a hivatali érintkezéssel szembeni elvárásoknak megfelelően, kulturált módon, de – az intézkedés céljának gyors és biztonságos elérése érdekében – határozott utasításokat megfogalmazva kommunikáltak.
A rendelkezésemre álló adatokból arra lehet következtetni, hogy az eljáró rendőrök a tisztességes eljáráshoz való joggal összhangban álló hangnemben beszéltek a panaszosokkal, közléseik, felszólításaik nem tekinthetőek durvának, megalázónak.
A panaszosok NNI-hez benyújtott kifogásaik elbírálása során a rendőri szerv azt állapította meg, hogy az elfogott személyt előzetesen figyelmeztették a kényszerítő eszköz alkalmazására, még a helyszínen szóban tájékoztatták panaszjogáról, és közölték vele, valamint feleségével, hogy az NNI Aradi utcai objektumába fogják előállítani. Mivel a helyszínen készült felvétel kezdetén a panaszos már a földön fekszik, ez alapján nem állapítható meg, hogy valóban elhangzott-e a kényszerintézkedés alkalmazására való figyelmeztetés. A felvétel az intézkedés utáni tájékoztatásokat (panaszjogról, előállítás helyszínéről) sem rögzítette. Ombudsmani eszközökkel utólag nem áll módomban kétséget kizáróan tisztázni, hogy a panaszosok tájékoztatása megtörtént-e. Csupán a panaszosok állításaira, valamint az azt cáfoló országos rendőr-főkapitányi állásfoglalásra hagyatkozhatom. A kettő között fennálló ellentmondás pedig nem teszi lehetővé alapvető jogot érintő visszásság megállapítását.

A gyermeki jogok érvényesülése
Az ombudsmani eljárás során nem volt lehetőségem annak teljes körű tisztázására, hogy a panaszosok gyermeke milyen mértékben volt tanúként elszenvedő alanya a rendőrségi intézkedésnek. A rendelkezésemre álló adatok ellentmondásosak: a panaszban az áll, hogy 2 méterre állt a panaszosok személygépkocsija az intézkedéstől, más dokumentumok szerint a panaszosok személygépkocsija a Budafoki út 33. előtt parkolt, a rendőrségi intézkedésre pedig a Budafoki út 41. szám előtt került sor. 
A felvételen minden esetre jól hallható, hogy a feleség a gépkocsiból kiszállva, hangjának megemelése nélkül kommunikál az intézkedés alá vont férjével, ami azt valószínűsíti, hogy legfeljebb 1-2 méter távolságra lehettek egymástól. 
A rendőrség panaszt elbíráló határozata szerint az asszony a rendőrök felszólítása ellenére kiszállt az autóból, ezért nem tudott a gyermeke számára korának megfelelő magyarázatot adni az eseményről. Egyértelmű bizonyítékok hiányában nem állítható, hogy a gyermek közvetlenül látta a történteket. A rendőrségi intézkedés során elhangzottakat azonban minden bizonnyal hallhatta és – a rendőrségi határozatban fent idézettek is alátámasztják, hogy – közvetve, édesanyja viselkedéséből is érzékelhette, hogy édesapjával olyan dolog történik, ami benne félelmet kelt. 
Kisgyermekkorban a lelki, érzelmi fejlődés legfontosabb támpontja a szülő. Amennyiben a szülőt éri támadás, azt a kisgyermek saját maga elleni támadásként élheti át. A gyermeki jogok védelme körében az állami szerveknek mindent meg kell tenniük annak érdekében, hogy megóvják a gyermeket az olyan pszichés terheléstől, mint amit a vizsgált ügyben, a szülő (apa) rendőrök (kommandósok) által történő elfogásának, földre kényszerítésének, megbilincselésének a megtapasztalása jelentett.
Az Alaptörvény és nemzetközi egyezmények állam kötelességévé teszi a gyermek fejlődési útjának megóvását. A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény, amelyet Magyarországon az 1991. évi LXIV. törvény hirdetett ki, általános alapelvként fogalmazza meg 3. cikkében, hogy „a hatóságoknak a gyermekeket érintő minden döntésükben a gyermekek mindenek felett álló érdekét kell elsősorban figyelembe venniük.” A 2. cikk leszögezi, hogy „az Egyezményben részes államok megteszik a megfelelő intézkedéseket arra, hogy a gyermeket hatékonyan megvédjék minden, bármely formában jelentkező megkülönböztetéstől és megtorlástól, amely szülei, törvényes képviselői vagy családtagjai jogi helyzete, tevékenysége, véleménynyilvánítása vagy meggyőződése miatt érhetné őt.” 
A gyermeki jogok, mint speciális alapjogok a jogrendszer egészét átfogják. A gyermek ember, akit minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. (995/B/1990. sz. AB határozat) A gyermek testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséről való gondoskodás a legkülönbözőbb állami kötelezettségteljesítésekben nyilvánul meg. A testi, értelmi, erkölcsi fejlődés előfeltétele a gyermekek zavartalan érzelmi, pszichés fejlődésének a biztosítása. 
A vizsgált ügyben a rendőrségi intézkedés ugyan közvetlenül nem terjedt ki a panaszosok kiskorú gyermekére, de annak megtervezésekor figyelemmel kellett volna lenni arra, hogy az elfogás időpontjában a szülőkkel együtt utazó gyermek, mint szemtanú érintve lehet. Az elfogás során alkalmazott alapvető taktikai elvek meghatározásakor ez elmaradt, a rendőri intézkedés a fizikai biztonságon túl, a kiskorú pszichés fejlődésének biztosítására nem volt tekintettel. Véleményem szerint ezért az intézkedés nem felelt meg a gyermekbarát igazságszolgáltatás követelményének. 
Megállapítom, hogy az édesapa elfogásakor tanúsított rendőri intézkedés végrehajtása során sérültek a helyszínen tartózkodó gyermeket megillető gyermeki jogok.

Intézkedésem
Az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem az NNI vezetőjénél, hogy a jövőben a rendőri intézkedések tervezése és végrehajtása során az alapvető taktikai alapelvek meghatározásakor (felállításakor) ne csupán az intézkedéssel érintettek és a környezet fizikai biztonságának biztosítására legyen figyelemmel, hanem amennyiben az intézkedés – akárcsak közvetve is – kiskorút érinthet, annak pszichés fejlődésére is. Kérem továbbá, hogy hívja fel az irányítása alá tartozó személyi állomány figyelmét arra, hogy – az azonnal elhárítandó életveszély helyzeteinek kivételével – körözött személy kényszerintézkedés útján történő elfogására – lehetőség szerint – ne kiskorú gyermeke előtt kerüljön sor.

Budapest, 2012. május 9.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.